Ти щось скажеш чи просто…
Що ж ти така егоїстка?
Джеку, я можу лише знову й знов просити пробачення.
-Цього недостатньо. -Я знаю.
То вперед. Кричи на мене.
Скажи, яка я жахлива людина.
Я тут не для цього.
Я намагаюся зрозуміти, після всього, що я зробив для тебе…
І Мел теж.
Ти втягнула в це і її.
Я не розумію, Джеку. Я думала, що тобі стане легше,
що вам із Мел не треба возитися зі мною.
Мені не легше.
Я гадав, що стану батьком близнюків, ти змусила мене в це повірити.
Ти змусила всіх повірити в це.
Я місяцями гнув спину,
щоб у тебе було все, що тобі може знадобитися.
Я б усе зробив заради цих хлопчиків.
А ти забрала це в мене.
Ти мене принизила.
Розбила мені серце.
Тепер ти знаєш, як це.
Не смій перекладати провину.
Джеку, ти не розумієш. Як закінчилися наші стосунки?
Дивитися, як ти віддаляєшся й закохуєшся в Мел прямо у мене під носом?
То були тортури.
А потім я дізналася, що вагітна, і злякалася.
Я була сама.
І найгірше було те,
що я розуміла, що втратила тебе назавжди.
Тож я збрехала.
Що ти хочеш почути?
Не знаю, Джеку.
Сподіваюся, ти мені пробачиш.
А справжній батько знає?
О ні. То було лише на один раз.
Батька з нього не вийде.
Звідки ти знаєш?
Бо він не такий, як ти.
Я збрехала, щоб дати близнюкам майбутнє.
Когось, хто нас забезпечить.
Чи є в тобі хоча б трохи співчуття?
Я тобі співчуваю, так.
Але не пробачу.
Саме тому я й переїхала.
Щоб той боягуз не залякував мене, аби я не свідчила.
Так, але, гадаю, не варто одразу думати, що то був Дон.
Справді?
Може, п'яні підлітки вешталися чи ще що.
Знаєш, проти скількох злочинців я працювала за свою кар'єру?
Я одразу бачу загрозу.
Звідки така впевненість?
Бо я відчувала себе під загрозою, Бреді.
Так. Гаразд.
Я зрозумів.
Іди сюди.
Агов.
Я не дозволю, щоб із тобою щось сталося.
Добре?
Обіцяю.
Спробуй заснути, добре?
ВІРДЖИН-РІВЕР
«ФЛІТВУД МАК» «ПЛІТКИ»
Що ти тут робиш?
ЛІКАРНЯ ҐРЕЙС-ВЕЛЛІ
Алло?
Вітаю, лікарю Кейн.
Боже. Ви рятівник.
Я дуже вдячна, що ви приймете Єву.
-Доброго ранку. -Доброго ранку. Як пробіжка?
Це було чудово.
Повільно.
Обережніше. Ти носиш цінний вантаж.
Ні, справа не в дитині.
Там було так гарно, що я відволікалася.
Я бачила схід сонця, Джеку. Від самого початку.
Я вже й забула, коли так утрачала лік часу.
Це добре. Тобто, саме для цього і є ця перерва, еге ж?
Не поспішати?
Так, я знаю.
Омлет і лате?
Так, що тут відбувається?
Нічого. Я просто хочу подякувати,
що ти підтримувала мене в цій плутанині із Шармейн.
Ти вчора спала, коли я повернувся, але я так і не доїхав
до Пастора.
Власне, я поїхав поговорити з Шармейн.
Овва. Гаразд. І…
Як пройшло?
-Ти мала рацію. Добре. -Он як?
Так, не настільки аж добре. Але я радий, що ми поговорили.
Що вона сказала?
-Вона просила в мене пробачення. -Пробачив?
Ні, не зміг, але на ранок я прокинувся, і мені стало краще. Дякую.
Добре.
Але як там сестра Тари?
Твоє вчорашнє смс здалося серйозним.
Ні, усе гаразд. Я записала її до спеціаліста у Ґрейс-Веллі.
-Я скоро її туди маю відвезти. -Добре.
Забери дівчину з клініки, але звички лікувати її не позбавиш.
Я лише підвезу її.
А тоді повернуся до навчання мистецтву шиття.
Слухай, поки тебе не було, дзвонила Брі.
Ми з нею сьогодні сходимо на Пік Ангела.
Звучить весело.
Ага.
Вона сказала, що хоче про щось поговорити.
Що ж, я рада, що ви частіше спілкуєтеся.
А я — що ти не біжиш на роботу,
бо це означає, що у нас може бути трохи часу на…
То он для чого був цей сніданок.
Ні. Але якщо зарахується…
Стривай, я лише перевірю мій дуже щільний графік.
У ньому нічого немає.
До чого зручно.
Отже, підсумуємо, ти сказав: «Ні кіно, ні концертів, ні музеїв»?
Ти ж не поводишся дивно знову?
Ні. Але перше побачення ж одне. Хочу ідеальне.
Мені здавалося, що в нас було багато побачень.
Нехай це буде друге перше побачення. Офіційне.
Доброго ранку, Денні, Ліззі.
-Доброго. -Доброго.
Я маю йти. Гоуп, пообіцяй мені дещо.
Випий ліки.
Ага.
Відпочинь.
І будь ласкавою з Ліззі.
Я виконаю два пункти з трьох.
Влаштовує.
-Бувай. -Бувай.
Бувай.
То як ви сьогодні?
Досі не віриться.
Після стількох років ці перебіжчики планують замінити мене на посаді мера.
Вона драматизує. Офіційного рішення ради ще немає.
Це дурня, і ти це знаєш.
І хоча я швидше наїмся скла, ніж іще раз побачу членів міської ради,
я вдень маю дати промову
на відкритті громадського саду.
То підіть і скажіть раді, щоб зав'яли.
Було б весело, га?
Чекай.
Ліззі.
Що? Ні, я пожартувала.
Це ж ідеально.
Я використаю промову, аби переконати міську раду,
що я досі здатна бути мером, і ти допоможеш її написати.
Гоуп, я не ваша спічмейстерка.
Я опікуюся вашим здоров'ям.
То краще підемо нагору, і потреш мені спину у ванній?
Я так і думала. Ручку прихопи.
Веселощів вам.
БАР «У ДЖЕКА»
О, це кулінарна книга родини Міддлтонів?
Так. Єдина й неповторна.
Я вже давно її не бачив.
Я думаю трохи змінити меню. Зробити цікавішим.
Сумуєш за Пейдж?
Що є, те є. У будь-якому разі, думаю, я поки закінчив зустрічатися.
Забагато роботи.
Зосереджуся на собі.
Я тільки за.
До того ж, знаєш, закохуватися має бути весело.
Не шукай ту одну-єдину.
Гуляй, розважайся. Роби помилки, займайся сексом.
Ой. Кому це перепаде?
Точно не мені.
Пастор відпочиватиме від жінок.
Що? Ти знущаєшся? Ти ж справжній подарунок.
Ти розумний, надійний, неймовірний кухар.
А руки які сильні! Ти наче грецький бог.
Не треба конфузити мого друга.
Ти станеш найкращим у житті якоїсь дівчини. Коли будеш готовий.
Ну а ти готовий до ганьби, коли я тебе обжену?
-Байдуже. Бувай. -Розважайтесь.
Повір. Ніколи не знаєш, коли кохання твого життя
увійде прямо в цей бар.
Агов, Ромео, ходімо. Бувай, Пасторе.
Я-бо дещо знаю.
РЕЄСТРАТУРА
Поїхали?
Ти заснула?
Ой, вибач.
Боже. То як пройшло в лікаря Кейна?
Ну знаєш, ці лікарі.
Авжеж.
Тобі запланувати повторний огляд чи що?
Ні, забираймося звідси. Лікарні мене лякають.
Без образ.
Гаразд. Але нам дуже довго їхати назад.
-Може, пообідаємо? -Звісно.
ОПІОЇДНА КРИЗА: ВИПАДКОВІ ЖЕРТВИ ФЕНТАНІЛУ
Ви мене шукали?
Так, я помітив, що страхові заяви ще не подані.
Ага, цим займалася Мел.
Хіба я не казав ще позавчора, що цими заявами треба зайнятися?
Тобто, щоб я їх подав?
Саме так, Камероне. Так.
Пробачте. Я не зрозумів. Я не вмію користуватися онлайн-системою.
Чому це?
Нею займалася Мел.
У подальшому, коли я скажу, що заяви треба подати,
то це треба зробити швидко й належним чином.
Так. Як я й казав до цього, я не медичний клерк.
Я 30 років сам керував цією клінікою,
і коли я не знав, як щось робити, я розбирався.
Тож якщо ти не допомагатимеш, то можеш йти своєю дорогою.
Я заважаю?
-Зовсім ні. -Ні.
Гаразд, я на огляд до доктора Гаєка.
Так, проходьте, Мюріель.
Агов! Ми домовлялися. Ти могла їй нашкодити.
-Гаразд. Тихо, друже. -А ти хто такий?
Той, хто не допустить того, про що пошкодуєш.
Це Джин Сакгайм. Мій друг.
Джин, Деніел Брейді.
Я про нього розповідала.
Ти не тримаєш слова. Обіцяла ж лишити її в спокої.
Дозволь нагадати про нашу угоду.
Так, я вдаю лояльність. Ти не лізеш до Брі.
Така була угода.
І я її дотримуватимуся.
Кидаючи каміння в її вікно й лякаючи її до пів смерті?
З тобою це стає звичною справою, Бреді.
-Що саме? -Неповага.
Є щось незрозуміле в субординації?
Ні.
Добре, бо ти маєш затриматися допізна й наглянути за іншим вантажем.
Переконайся, що Джеб у курсі.
Очікую від тебе більшого.
Йо, Бреді.
Якби хотіли, ми б її скривдили.
Знаєш, чого я не можу збагнути?
Нащо Шармейн аж так старалася, щоб уплутати тебе у павутиння її брехні.
Тобто, ти не надто вдалий улов.
Ти що. Думаю, у місті є кілька жінок, які з тобою не погодяться.
Твої смердючі ноги відлякали би більшість із них.
Не знаю, як Мел це терпить.
Та знаєш. Це ж сімейне.
Якби ж то!
А от не починай, якщо кишка тонка.
Принаймні ти не передаси це близнюкам.
Вибач, це я зарано.
Послухай, у вас із Мел ще буде купа малюків.
Еге ж, почати б з одного, там видно буде.
Знаєш, я лише хочу сказати…
Гаразд, зараз буде.
Ні, я серйозно.
Ти завжди робиш усе можливе для своїх близьких,
навіть коли важко.
Тому я знаю, що все у вас вийде.
-Ой, я тебе аж розчулив? -Так.
Отже, про що я хочу поговорити…
Я сказала Мел. Тобі попросила не казати.
Що відбувається?
Пам'ятаєш того хлопця, з яким я зустрічався до приїзду сюди?
Дона?
Це заклад, який існував вічно.
Ми приходили сюди на особливі свята: дні народження, випускні.
Це так мило.
Тут я розповіла мамі про свої вподобання. Вона мене підтримала. І тато.
Усі мене підтримали.
Так. Звісно, у Вірджин-Рівер є свої дивацтва,
але люди тут найдобріші.
За це й вип'ємо.
Слухай, я знаю, що ми лише знайомимося,
та коли ти вийшла з кабінету лікаря Кейна, ти здалася…
-Не в собі? -Схоже, в тебе було багато думок.
Я думала, що добре це сховала.
Як ти побачила?
Інтуїція медсестри.
Кілька років тому мені лапароскопічно видалили ендометріоз.
Я завжди знала, що є шанс його повторної появи, ну й він повернувся.
-От і все. -Мені дуже шкода.
Тобто учорашній біль був через ендометріому?
Так, на щастя, розриву не було.
Але кісти знову поширюються.
От я рада.
То який у тебе план щодо лікування?
Завжди можна піти на нову операцію.
Спробувати видалити кісти, але я так довго жила з болем, що…
Лікар Кейн запропонував гістеректомію.
Що ти про це думаєш?
Не знаю.
Може, зроблю.
Як на мене, це дуже вагоме рішення.
Тобі варто подумати. Ти колись планувала завести дітей?
Знаєш що? Поговорімо краще про щось інше.
Або, може, попросимо вже чек.
Так.
«Саме тому, якщо ви не скасуєте абсурдне захоплення влади,
законність нашого управління назавжди буде підірвано. Дякую».
Що скажеш?
Скиглення якесь, а не промова.
А як на мене, вона чудова. Нічого б не міняла.
Щонайменше треба доопрацювати закінчення.
Не пригадую, щоб я запрошувала критиків, та кажи.
Гаразд. У чудовій промові викладається докладний план дій,
а висновок нагадує всім про наступні кроки.
Я не згодна. Пригадайте найкращі кінопромови.
«Ноттінг Гілл», «Бріджит Джонс», «Блокнот».
-Вони дуже емоційні. -Це твої улюблені фільми?
Не вдавай, що ти їх не любиш.
Гаразд, ану, повертайтеся до справи.
Не хочу вихвалятися, та я вмію писати промови.
Чесно?
Так. Я балотувався на посаду старости класу.
Ти був старостою?
Ні, я не виграв. Але то не через промову.
Інший хлопець видавав свистульки.
Що за свистульки?
-Нам вони теж потрібні? -Це не найгірша ідея.
Не слухайте Денні. Він програв вибори цукерковому магнату.
Нагадай, а ти висувалася на старосту?
-Неважливо. -Як на мене, важливо.
-Ви куди? -Голова болить.
Чекайте, я принесу ліки.
Бачила, хто прийшов?
Хто?
Дубль-проблема.
Шармейн, зачекай у моєму кабінеті, поки відкриється оглядова.
Лікарю Маллінз?
Камероне.
Я оце хотіла спитати. Як вам із Доком живеться без Мел?
Добре.
Ото настільки погано?
-Дещо ще розгрібаємо. -Док буває…
Тією ще болячкою.
Дуже непередбачуваним, так, може й отим.
Не знаю, чи потрібні мої поради.
Так, я про них благаю.
Док любить, коли виявляють твердість.
Та він навіть одружений із Гоуп.
Тож якщо матимеш із ним суперечку, стій на своєму, і він це поважатиме.
Дякую за пораду.
Я спробую.
Але спершу маю з'ясувати, як подати страхові заяви.
Так-так, він сказав: «Розберися або йди геть».
Я б могла подати ті ваші заяви.
Я підробляла бухгалтером у стоматології, поки була акторкою в Нью-Йорку.
Ви були актрисою?
Ну, як казала Енджела Ленсбері: «Одного разу актриса — назавжди актриса».
Боже мій.
-До чого швидко. -Так.
-Ось так. -Дякую.
У них усе добре.
Поговори з лікарем Сінгером про безпечні для вагітних СІЗЗС.
Раптом щось — я завжди є.
Дякую, Доку.
Так. І якщо зможеш, не хвилюйся через плітки, гаразд?
Скоро всіх зацікавить щось наступне.
Ти дуже сильна жінка, Шармейн.
Це в тебе від мами.
Це не єдине, що я від неї успадкував.
Ти про що?
Ну, мені здається, що моє життя — серія невдалих рішень,
точно як мамине.
Про неї теж пліткували в барах і ресторанах.
Хоча, мабуть, плітки в кабінеті лікаря — це вперше.
І ось я тут.
Одинока й зла на весь світ, як і вона.
Отакою ти її пам'ятаєш?
Бо я пам'ятаю чудову, сміливу,
розумну до неподобства молоду жінку, таку ж, як ти.
Рейчел була надзвичайно незалежною.
Я лише кажу, що коли ти побачиш, наскільки ти чудова,
це побачить і той, хто тобі потрібен.
Дякую, Доку.
Так. Ніколи не пізно почати вірити в себе.
-Я спробую. -Так.
Брі, я…
Мені прикро, що це сталося.
І знай: я вважаю тебе супергероїнею.
Ти щойно це зрозумів?
Я серйозно.
Повір, я буду поруч із тобою в день суду.
Саме про це я теж хотіла поговорити.
-Не думаю, що це гарна ідея. -Звісно, я там буду.
Гляну в його вічі, коли ти посадиш його за ґрати.
А якщо я не виграю? Битимеш Дона в залі суду?
-Так. І я візьму той камінь… -От за це я хвилювався.
Це не твій бій.
І без того важко розповідати незнайомцям, що сталося.
Тому мені не потрібні хвилювання через твою реакцію.
Ти не хочеш, щоб я приходив?
Мені зараз потрібна твоя підтримка.
А не твій захист.
Добре.
Твоя правда. Вибач.
Просто мені не до душі, що ти будеш там сама.
Я і не сама.
Бреді прийде.
Він був поряд на кожному кроці.
Якщо хочеш підтримати мене, дай йому ще один шанс.
Що ти замислила?
Вечерю сьогодні в моєму новому домі.
-Ти, я, Мел і Бреді. -Як славно.
У мене ще немає столових приборів, але вже хочеться гостей.
А в тебе є ресторан, тож усе як треба.
Для мене це дуже важливо.
Я напишу Мел, щойно буде зв'язок.
Точно більше нічого не треба?
-Ти жертва жахливого злочину. -Я не жертва, Джеку.
Я ж вижила.
Зрозумій мене.
Ходи.
Там цілий світ сендвічів, Джебе.
Є з шинкою і сиром, пастрамі на житньому хлібі, з тунцем.
З Полін поговори.
Слухай, я не хотів тебе вчора підставляти.
Просто коли я дізнався про бабки…
Джебе.
Навряд ти знаєш, що тут діється.
Навіть працюючи тут, я ледь звожу кінці з кінцями, гаразд?
Слухай, я не дилер, але я бачив твій будинок.
І твою машину.
І я маю подбати про Аннабель.
У мене немає вибору.
Я мушу це робити.
Добре.
Гаразд, але слухай.
Ці хлопці не жартуватимуть, розумієш?
Тому що б лише не трапилось, будь-що взагалі —
одразу звернись до мене. Зрозумів?
Так.
Це бос?
Ні. Це моя дівчина.
Вона сьогодні планує подвійне побачення,
маю сказати їй, що я не зможу.
Я можу потримати варту.
Упевнений?
Поки ти не повернешся, так.
Гаразд. Добре. Буду тобі винен.
Ні. Нічого ти мені не винен.
Гаразд?
Ти прикриєш мене, приятелю, а я — тебе.
-Привіт. -Привіт.
Джек уже повернувся?
Ні, він досі в горах із Брі.
-Усе гаразд? -Так.
Я відчуваю себе трохи невдахою.
Тоді нас двоє.
Джек розповів мені про Пейдж. Мені дуже шкода.
Я тут уже сім років, Мел.
Я хочу одружитися, створити сім'ю.
Таке враження, що я шукаю геть не там.
-А що ти шукаєш? -Я хочу те, що мають мої батьки.
Єдність душ.
Не знаю. Я вочевидь старомодний.
Розкажи про них.
Батько був у береговій охороні у Чарльстоні.
Якось на пляжі він побачив, як жінку відносить течією.
Він поплив, урятував її. І відтоді вони нерозлучні.
Овва.
Пасторе, таймер спрацював. Що мені з цим робити?
Скуштуєш мамині знамениті сирні макарони?
Так. Від цього я не відмовлюся. Так.
Дякую.
-Що? -Дякую.
Будь ласка.
Вуаля.
Дякую. Оце я сьогодні вчасно.
Боже мій.
Господи. Це омар?
Ні, це синій краб. Ця частина — моє доповнення, але це мамин рецепт.
Я думав додати свої страви до меню.
Щось на кшталт вишуканої комфортної їжі.
Я був розгублений,
тож схотів приготувати те, від чого добре.
В Іраку мені було самотньо. Тому я шукав усе, що міг.
Аби зготувати її страви.
Тоді здавалося, що мама поруч. Як удома.
Це й досі так.
Вибач, я зараз повернуся.
Добре. Звісно.
-Як голова? -Трохи краще. Дякую.
Що це?
«На честь Гоуп Маккрей. Першого мера Вірджин-Рівер».
Я не знала, що ви перший мер.
Перший і єдиний.
Коли я переїхала сюди, Вірджин-Рівер був, назвемо це,
осередком без підпорядкування.
Але з приїздом усе більшої кількості людей, наші потреби змінилися.
З'явилися потреби у пошті, в універмазі.
Тож я написала статут…
А тоді раптом нам знадобився мер.
Я й не балотувалася. Мене висунули.
Обрали одноголосно.
І відтоді я цим займаюся.
Овва.
Бути мером цього міста….
Для мене це не робота. Це моя сутність.
Та аварія так багато в мене забрала, але моя робота —
це та частина мене, яку травмі мозку відібрати несила.
Можливо, саме тому я так про це дбаю.
І тому я не здамся без бою.
Чому ви на мене так дивитеся?
Ось і твоя промова.
Ліззі права. Говори від щирого серця.
Це не зовсім моя спеціалізація.
Але щойно це прозвучало непогано.
Спробуєте ще раз?
БАР «У ДЖЕКА»
Привіт.
І тобі привіт.
Привіт.
Здрастуй.
А це за що?
За підтримку сестри.
Не знаю. Можливо, якби я не був такий зайнятий
із Шармейн і близнюками, та й…
Може, було б більше часу для неї. Чи вона б сказала раніше.
Брі вирішила сказати, коли їй було зручно.
Так, я знаю. Просто…
Здається, я не приділяв їй достатньо уваги.
Або будь-кому.
-Гадаєш, усе через Шармейн? -Так, це мене вбиває.
Це скінчиться?
Мабуть, ні, поки ти їй не пробачиш.
Гадаєш, я маю їй пробачити?
Поки не покінчиш із цим насправді,
вона ніколи не зникне з твого життя. Тобто з нашого.
-Навіть якщо її немає поруч. -Як пробачити непростиме?
Почни з відповідальності за свою частину.
Чекай. Ти взагалі на чиєму боці?
На твоєму. Ну-бо.
-Бо не схоже. -Завжди, любий. Завжди.
-Але? -Але…
Подумай, ті два роки
Шармейн була певна, що у вас спільне майбутнє.
Та годі. Я ніколи не казав, що мене цікавить щось довгострокове.
Ні, я знаю, що ні. Я знаю. Вислухай мене. Гаразд? Ти…
Гадаю, через те, що ти не любиш розчаровувати людей,
ти частково дозволив їй у це вірити.
Може, прощення допоможе вам обом рухатися далі.
Гадаєш, вона його варта?
Може, так, або й ні.
Але ти того вартий.
Добре.
Ой, там Пастор дещо зготував.
І це просто дивовижно.
Можеш трохи принести до Брі?
Звісно. Але що ж це?
Ваша нова фірмова страва.
Як цікаво.
Так.
Ну гаразд. Дякую.
До зустрічі.
Так.
Є розмова.
Добре, кажи.
Я розумію, що ви лише звикаєте до життя без Мел, і…
Усвідомлюю, я теж винен, що вона пішла.
Вибачте, мені дійсно шкода. Але ви найняли мене лікарем.
Знаю, ви мене знаєте з дитинства, але…
Тепер я лікар.
І до біса хороший.
Я був правий щодо Берта, і я допоможу багатьом людям у цьому місті.
І на роботі я був би вдячний,
якби, замість повчати, ви говорили зі мною як із чоловіком.
Це все?
Це все.
Перепрошую, лікарю Гаєк.
І я ціную твою прямоту. Ти маєш рацію.
Дякую.
Але насправді Мел незамінна.
Тож ми мусимо придумати, як підтягнути хвости…
Так.
Якого біса?
-Привіт. -Вітаю.
Я закінчила подавати заявки, і хоч знаю, що ти не просив,
але я оцифрувала історії хвороб.
Ще маєте свіжу каву. У вас її не було.
Тож я збігала додому і взяла суміш, яку купила у «Міртл Фармс».
Боже. Так. Відчуваєте запах?
Пахне наче у раю.
Ох, Мюріель.
А тебе, часом, не зацікавить підробіток?
Авжеж.
Я маю вибачитися перед тобою. Не хотіла пхати носа.
Боже, прошу. То я надміру бурхливо зреагувала.
Зовсім ні.
Я і сама мала проблеми з фертильністю, тож такі речі… Це чутлива тема.
Та це мій власний тягар,
і я не хотіла втручатися у твоє рішення.
Ти ж допомогти хочеш.
Так.
Знаєш, мамі це все сподобалося б.
Моя мама теж померла від раку.
Мені дуже шкода.
Я сумую за нею в часи важливих подій у житті.
Так.
Тим більше, коли сама маю стати мамою.
Ти питала, чи я хотіла дітей?
Та нізащо у світі.
Але вийшовши з кабінету лікаря Кейна вранці…
Мені аж живіт скрутило. Я думала лише про маму.
Я її любила, але ми бачили світ по-різному.
Бути мамою було її життям.
А мені здавалося цього якось… замало.
Та коли я повернулася додому, побачила цей сад,
няньчуся з Хлоєю, я не знаю.
Може, я ще не готова зачинити ті двері.
Я не думала, що вона ще чогось мене навчить.
А от сьогодні від ранку…
Я на все ладна, аби її почути.
Якщо захочеш поговорити, я тут.
Просто знай, що ти в цьому не сама.
Дякую, Мел.
І ти теж.
Вірджин-Рівер — це наче оркестр.
Кожен із нас грає власну роль, але разом
ми створюємо симфонію.
Цей сад є посвяченням
усьому тому, що уособлює це місто.
Тих, хто приїхав давно,
і тих, хто колись посадить тут власне насіння,
і внеску кожного з нас у процвітання Вірджин-Рівер.
На завершення. Дехто з вас починає сумніватися,
чи я ще можу керувати містом.
Але тим людям я кажу: мене зарано списувати.
Служити вам було честю в моєму житті.
І я ще багато готова віддати.
А тепер…
Я із задоволенням офіційно відкриваю міський Сад на честь Ліллі Андерсон.
Гаразд.
Сьогодні було чудово.
Я знаю. Вона була неймовірною, так?
Ні. Ну так, і це теж. Але я про те,
що нині наше друге перше побачення.
Гоуп, серйозно. Це було неймовірно.
Я говорила з радою,
і сьогодні ми офіційно обговорюватимемо це подання.
Але мій голос — за тебе.
Дякую.
Привіт.
-Заходь. -Дякую.
Джек от-от вийде з душу.
-Отже… -Узагалі-то я прийшла поговорити з тобою.
А, ну добре.
Мел, мені дуже шкода за все.
Те, що у вас із Джеком, — особливе.
Пробач мені за весь біль, який я спричинила.
Хто там?
І я дуже рада за вас обох.
Усе місто про це говорить. Вітаю.
Дякую.
Знаєш, що було — загуло.
Дякую.
Я піду закінчу збиратися. А ви поки поговоріть.
Я прийшла сказати, що більше не буду турбувати тебе, Джеку.
Обіцяю. Ну все.
Шар, зачекай.
Я ніколи не брехав тобі про свої бажання, коли ми були разом.
Та хоч слова були недвозначними,
учинки, певно, не дуже.
І це було нечесно.
Вибач за це.
Я так довго чекала від тебе цих слів.
Дякую, Джеку.
То що ти тепер робитимеш?
Те, що мала зробити вже давно.
Я знову працюю в салоні,
а ще подала заявку на квартиру.
Знайшла групу для одиноких матерів.
-Ти знайдеш життя, якого завжди хотіла. -Я створю життя, якого завжди хотіла.
Усе було дуже смачно.
Та чи ви готові до головної події?
-Не може бути. -Може.
Це буде банановий пудинг.
-Хочеш допомогти? -Так. Я допоможу.
Неймовірно.
Добре?
Дякую.
Їжа була смачна.
Так.
Слухай, я хочу тобі подякувати. За те, що підтримував Брі в цьому.
Не треба мені дякувати.
Слухай, друже, вона мені дорога. Дуже.
Так.
Вочевидь вона тебе боготворить, незважаючи на мої попередження.
Жартую. Ну типу.
А як щодо нас? Чи в нас усе налагодиться?
Агов, Джеку. Тобі вафлі потовкти чи цілі покласти?
Зачекай. Я зараз усе зроблю.
Так, це гарне питання, Бреді.
Думаю, це залежить від тебе, ні?
Ми чекаємо, пане.
-Агов. -Гаразд.
Боже. Думаєш, я це згадаю?
ТИ ДЕ? ПАКУНОК ТУТ
-Джеку, посип зверху. -Ні.
До чого ж ти вибагливий.
У вас є ступка чи товкач? Чи, може…
Я розумію, Мюріель. Дякую, що повідомила.
Бувай.
Мене звільнили.
Чекай, що?
Рада висловила недовіру. Усі, крім Мюріель.
Ні, це безглуздо. Ти була неймовірна.
Що могло статися?
Гадки не маю.
Привіт.
Мені хтось скаже, чи я маю вгадувати?
Дякую за гарний настрій на вечері.
Важко ображатися, коли їси сирні макарони.
Так.
Знаєш, треба мати велике серце, аби пробачити того, хто завдав тобі болю.
«Співочий птах», чудово.
Це була мамина улюблена пісня.
Так?
Вона давно неактуальна, але я тримаю її в плейлисті.
Неактуальна.
Та вона нагадує мені про неї і робить мене щасливішою.
Вона ввімкнулася вранці, але була якоюсь інакшою.
Як це, інакшою?
Важко пояснити. От не сумною.
Здавалося, що чогось наче бракує.
Така сумна.
Вона не сумна.
Вона про любов навіть після того, як людини не стало.
Вона прекрасна.
Вона казала, що це нагадує їй Хлою.
Тепер вона нагадує мені маму.
І тобі може нагадувати.
Я так сумую за нею, Джоуї.
Я теж.
Я хочу, щоб ти дещо пам'ятала. Ти в цьому не сама.
Добре.
Потанцюєш зі мною?
Матиму за честь.
Розкажеш про неї більше?
Ну…
Ми були дуже близькі.
Я була як міні-версія моєї мами.
Вона теж утратила дитину.
Ох, люба. Мені дуже шкода.
Хлоя була ще немовлям. Це було ще до мого народження.
Чекай, Хлоя?
То он на честь кого ім'я Хлої Андерсон?
Що, справді?
Під час першої моєї вагітності
спогади про маму постійно мене переповнювали.
А тепер?
Відчуття не такі, як раніше.
Як гадаєш, чому?
Оце я й намагаюся зрозуміти.
Знаєш, я стала медсестрою через маму.
Робота змушувала мене відчувати зв'язок із нею.
Кожен день нагадував мені, що я приймаю її смерть
і перетворюю її на мету.
Так, я звільнилася лише кілька днів тому, але я…
Знаєш, я просто…
Я зараз дуже сумую за мамою, Джеку,
і я… Я просто не хочу втрачати цей зв'язок із нею.
Шкода, що я не зустрів її.
Так, мені теж.
Отби наша дівчинка її знала.
І я б хотіла.
Майже кінець гри, два аути, один нападник. І подача.
СМАЖЕНЕ КУРЧА З ЯБЛУКАМИ, ПАСТЕРНАКОМ-ФРІ Й ПРЯНИМ ШЕРРІ
КОКОСОВИЙ КРАБ І ЧІПСИ З ПЛАНТАНУ
ЛЮБИЙ ДЖОНЕ, ГОТУЙ ЗАВЖДИ. ЛЮБИМО, М+Т
Дивись, Джиме, схоже, буде заміна пітчера.
Більше після перерви.
«Гіганти» хочуть тричі поспіль вийти на друге місце в дивізіоні.
Рух транспорту й погода — після головних новин.
Сьогоднішня пожежа в Ґрейс-Веллі почала поширюватися.
На прохання місцевих посадовців, губернатор
погодився надіслати пожежників з інших районів у надії…
Вибач, що затримався, але я приніс десерт для Аннабель.
Джебе?
Джебе.
Ну-бо.
Ні.
Переклад субтитрів: Ольга Цяцька