EN ORIGINALSERIE FRÅN NETFLIX
Jag heter Alicia och min familj och jag plågades av en varelse i vårt hem.
FÖLJANDE ÄR EN SANN BERÄTTELSE
Jag växte upp i Garden Grove i Kalifornien. Lugnt och trevligt.
Det var en fin liten stad.
Min uppväxt var jobbig.
Mamma var nyskild och det var jag och min bror Andrew.
ALICIAS BROR
Vi bodde i en husbil länge.
ALICIAS MAMMA
Jag var avundsjuk på de andra i skolan.
Ingen bodde i en husbil och de hade poolpartyn och grillfester.
Jag skämdes lite.
Jag blev alltid retad.
Jag var kort och lite överviktig och inte särskilt söt.
Husbilen gjorde inte saken bättre.
Mitt sällskapsliv var dåligt.
Men saker förändrades.
Mamma är frisör och fick en plats på en ny salong.
ALICIAS MAN
Hon insåg att vi hade chansen att flytta till ett hus.
Med fler kunder tjänade jag mer. Jag hade tur och såg en "Uthyres"-skylt
och hörde mig för, och wow! Det var ett riktigt drömhus.
Alicia, kom nu.
Jag minns att jag såg några människor.
Det kändes som att de inte ville ha oss där.
De verkade arga och upprörda.
Men jag slog bort det, jag var så glad.
Andrew…
-Det blir ditt rum. -Ja.
Kom.
Ungar!
Mamma?
Ingen fara.
Ingen fara. Gå bara.
Korset var välsignat så det var viktigt.
Det gick i tusen bitar.
Vi var chockade men trodde att det hade blåst ner, eller…
…stått ostadigt eller så.
Det fanns ingen förklaring. Det var konstigt.
När vi bott där några dagar gick jag ut på baksidan.
Jag hittade konstiga saker i trädgården.
Jag fick en kuslig känsla av att nåt inte stod rätt till.
Återigen slog jag bort det.
Jag skulle börja sista året i high school. Första dan är alltid spännande.
Mamma?
Mamma!
Mamma! Mamma!
Mamma?
Mamma! Mamma!
Mamma!
Det var som om du hoppat från femte våningen
och krossat båda fotlederna.
Det var helt oförklarligt.
Hon skrek: "Nån lyfte upp mig och knuffade mig.
Nån lyfte mig och knuffade mig."
"Det där är ingen katt", tänkte jag. Den såg annorlunda ut.
Den hade huggtänder och man såg revbenen.
Ögonen tittade rakt in i mina ögon.
Jag har aldrig sett nåt sånt.
Jag körde mamma till sjukhuset.
Det första du sa var: "Åk hem och gör dig av med den där varelsen."
Lamporna tändes igen och varelsen var borta.
Mamma kom hem igen.
Vi la dig till sängs så att vristerna skulle läka.
Jag kom hem och såg mamma med gipsade ben, och jag tänkte: "Är det på riktigt?"
Jag har aldrig sett nån med båda benen brutna och gipsade.
Det var overkligt.
Under tiden som mamma var skadad…
…var vi helt utsatta inne i huset.
Mamma?
Mamma!
Andrew?
Mamma!
Alicia?
Mamma?
Mamma!
Mamma?
Mamma!
Det…
Det finns en demon…
…i mitt rum.
Du sa: "Det finns en demon i mitt rum."
Tydligen hade jag 42 graders feber.
Och på händerna och armarna
fick jag dessa stora röda märken, som om jag hade blivit brännskadad.
De körde mig till akuten.
Läkarna hade överdragskläder och syrgasmasker
och behandlade mig som om jag var i karantän.
De placerade mig i ett isbad.
Mitt hår föll av i stora, stora tussar.
Utslagen på armarna spred sig till ryggen, benen och fötterna.
Febern fick synnerven på vänstra ögat att förtvina,
och jag var blind på det ögat en månad.
Det var så skrämmande.
Det var som om du höll på att dö.
Det var som en biblisk farsot, du magrade och blev tunn och blek.
Det var oförklarligt, men till sist kom de på vad du hade.
De kallade in en expert från folkhälsomyndigheten i Chicago.
Hon gjorde några tester och frågade: "Har du varit i Afrika nyligen?
Du har nämligen tyfoidfeber."
Läkaren var väldigt förvånad och ansåg att det var omöjligt
eftersom det har förekommit noll fall av tyfoidfeber i USA sen 1920-talet.
Den sällsynta formen av tyfoidfeber. Inga förekomster i vårt område.
Då ansåg mamma att det verkligen var dags
att anlita en yrkesman för hjälp med utdrivning av demoniska väsen från hemmet.
Jag pratade med en vän som berättade om JC.
Jag utövar shamanism.
Jag undervisar vid en stiftelse för shamanism.
Jag är väldigt känslig för energi.
Jag föddes med förmågan att få kontakt med gudomliga hjälpare.
Jag besökte huset och började uppfatta den negativa energin som fanns där.
Jag minns inte nu.
Varelsen kämpade emot utdrivningen.
Det var väldigt laddat
och det krävdes mycket energi för att lyckas bli av med demonen.
Oj.
Efter att JC lyckats avlägsna det negativa väsendet från huset
började jag må bättre. Det var för bra för att vara sant.
Jag var… Allt tycktes vara borta.
Läkarna sa att febern hade gått ner och jag fick åka hem.
Huset kändes helt annorlunda.
För första gången kunde jag ha fester
som jag ville i början och ha kul sista året i skolan.
Mardrömmen var över.
Undertexter: Anna Norman