A NETFLIX SAJÁT GYÁRTÁSÚ SOROZATA
A nevem Alicia, és egy lény tette pokollá az életünket a saját családi házunkban.
IGAZ TÖRTÉNET ALAPJÁN
A kaliforniai Garden Grove-ban nőttem fel.
Csendes hely, a szomszédok ismerik egymást.
Szép kis város volt.
Nehéz volt a felnőtté válás.
Anyám akkoriban vált el. Én vele éltem,
Andrew öcsémmel együtt.
Akkor már hosszú ideje mobilházban laktunk.
Nagyon irigy és kicsit féltékeny is voltam a kortársaimra.
Egyikük sem lakott mobilházban, és medencés meg grillpartikat tartottak.
Kicsit szégyenkeztem emiatt.
Mindig bántottak.
Kissé túlsúlyos és alacsony voltam.
Nem éppen a legszebb lány.
És az, hogy mobilházban éltünk, nem segített a helyzeten.
A társasági életem szörnyű volt.
De aztán mindez megváltozott.
Anyám fodrász, és alkalma nyílt egy új szalonban dolgozni.
Ekkor rájött, hogy itt a remek lehetőség
otthont találni a maga és tini gyermekei számára.
Több ügyfelem, így több bevételem lett.
Szerencsére megláttam egy kiadó házat,
utána is érdeklődtem, és hű!
Álombéli volt.
Alicia! Gyere!
Emlékszem, láttam ott két embert.
Kicsit furának tűntek, mintha nem örültek volna nekünk.
Eléggé dühösnek és ingerültnek tűntek,
de nem is foglalkoztam velük, örültem, hogy megérkeztünk.
Andrew!
- Az lesz a te szobád. - Jó.
Menjünk!
Gyerekek!
Anya!
Semmi baj.
Semmi gond. Menjetek csak!
Egy megszentelt kereszt volt, ami sokat jelentett nekem,
de millió darabra tört, és szétporladt.
Megrázott minket, de azt hittük, egy széllökés verhette le,
vagy esetleg csak nem állt egyenesen.
Igen, nem volt rá magyarázat. Meglehetősen furcsa volt.
Aztán néhány nappal a beköltözés után kimentem a hátsó udvarba.
Nagyon furcsa tárgyakat találtam a hátsó udvarban.
És valamiért az a hátborzongató érzésem támadt, hogy valami…
Valami nem stimmel.
De ezzel sem igazán foglalkoztam.
Emlékszem, aznap kezdtem a 12. osztályt, és készülődtem az első tanítási napomra.
Izgatott voltam.
Anya?
Anya!
Uramisten!
Anya!
Anya! Anya!
Mintha egy ötemeletes épület tetejéről ugrottál volna le.
Mindkét bokádat ripityára törted.
Megmagyarázhatatlan volt.
Azt sikoltozta: „Valaki felemelt és odavágott!
Valaki lelökött! Valaki felemelt, és odavágott!”
Úgy véltem, az nem egy macska volt.
Más volt a kinézete. Agyarai voltak, és látszódtak a bordái.
Egyenesen belebámult a szemembe.
Még soha nem láttam olyan állatot azelőtt.
Anyával azonnal kórházba mentünk.
Az első mondatod ez volt: „Menj haza, és szabadulj meg attól a lénytől!”
A lámpák újra felkapcsolódtak, az a lény pedig eltűnt.
Anya hazajött a kórházból.
Ágyba fektettünk, hogy ott lábadozz.
Hazaértem, és láttam, hogy anyám mindkét lába be van gipszelve.
Azt kérdeztem magamban: „Ez most komoly?”
Soha senkit nem láttam még két törött lábbal,
mindkettő teljes hosszában begipszelve.
Elképesztő volt.
Amikor ez történt, vagyis mikor anya megsérült,
teljesen védtelenek voltunk a házban.
Anya?
Anya!
Andrew?
Anya!
Alicia!
Anya!
Egy démon… van…
a szobámban.
Azt mondtad: „Egy démon van a szobámban.”
Anyám megmérte a lázamat. Negyvenkét fok volt.
Aztán óriási vörös foltokra figyeltem fel mindkét kezemen és karomon.
Mintha égésnyomok lettek volna a bőrömön.
Bevittek a sürgősségire.
Az orvosok vegyvédelmi ruhát és oxigénmaszkot viseltek,
és úgy kezeltek, mintha karanténban lettem volna.
Úgy döntöttek, jeges fürdőt alkalmaznak.
A hajam óriási csomókban hullott.
A kiütések a karomról átterjedtek a hátamra, a lábamra és a lábfejemre is.
A bal szememben a látóideg a láz hatására teljesen összezsugorodott,
és egy hónapon át vak voltam arra a szememre.
Nagyon ijesztő volt.
Mintha a szemem előtt haldokoltál volna.
Egy bibliai csapás jutott az eszembe,
mert egyre soványabb, vékonyabb és sápadtabb lettél.
- Aha. - Nem volt rá magyarázat,
amíg végül ki nem derítették, hogy mi is volt a bajod.
A chicagói Járványvédelmi Központból hívtak oda egy nőt.
Elvégzett pár vizsgálatot, majd azt kérdezte:
„Jártál mostanában Afrikában?
Mert tífuszos lázad van.”
A doktornő nagyon meglepődött, és kijelentette, hogy ez lehetetlen,
mert az USA-ban egyetlen tífuszos eset sem fordult elő
az 1920-as évek óta.
A tífusz legritkább formája. Sosem találkoztak vele a környéken.
Anyám ekkor úgy döntött, hogy ideje
keresni és felfogadni egy szakembert, aki azzal foglalkozik,
hogy démoni entitásokat űz ki a házakból.
Beszéltem egy barátommal, aki mesélt JC-ről.
Gyógyító sámán vagyok.
A San Diego-i Sámáni Tanulmányok Alapítványának tanára.
Az energiára rendkívül érzékeny vagyok.
Úgy születtem, hogy képes vagyok isteni pártfogókkal kapcsolatot teremteni.
Elmentem a házba, és megéreztem az ott lakozó negatív energiát.
Már csak homályosan emlékszem.
Mert az a valami küzdött. Nem akart elmenni.
Felfokozott helyzet volt,
és rengeteg energiát igényelt eltávolítani a házból azt az entitást.
- Hű! - Miután JC
eltávolította a negatív entitást az otthonunkból,
máris jobban lettem.
Túl szép volt ahhoz, hogy igaz legyen. De éreztem,
hogy az egész véget ért.
Az orvosok azt mondták, eléggé lement a lázam ahhoz,
hogy hazamehessek.
A ház légköre teljesen más lett.
Életemben először rendezhettem bulikat
ahogy mindig is akartam,
és kiélvezhettem az utolsó tanévemet.
A rémálom véget ért.
A feliratot fordította: Török Lajos