NETFLIX-ALKUPERÄISSARJA
Nimeni on Alicia. Minua ja perhettäni piinasi talossamme asuva olio.
TÄMÄ TARINA ON TOSI
Vartuin Kalifornian Garden Grovessa.
Se on hiljaista aluetta. Naapurit tuntevat toisensa.
Pieni, kiva kaupunki.
Lapsuuteni oli aika rankkaa.
Äiti oli eronnut äskettäin. Asuimme veljeni Andrew'n kanssa.
Asuimme asuntovaunussa jonkin aikaa.
Kadehdin ikätovereitani.
Kukaan ei asunut asuntovaunussa. Muilla oli allasbileitä ja grillijuhlia.
Minua hävetti vähän.
Minua kiusattiin aina.
Olin hieman ylipainoinen, lyhyt, enkä mikään kaunotar.
Asuntovaunussa asuminen ei auttanut asiaa.
Ystäviä ei juuri ollut.
Sitten tilanne muuttui.
Äiti on kampaaja. Hän sai töitä uudesta salongista.
Äiti ymmärsi, että nyt oli hyvä tilaisuus hankkia meille koti.
Asiakkaita riitti. Tienasin enemmän.
Löysin vuokratalon.
Kysyin lisää, ja ihastuin. Se oli oikea unelma.
Tule, Alicia.
Muistan, kuinka näin heidät.
Vaikutti siltä, etteivät he halunneet meitä sinne.
He vaikuttivat vihaisilta.
En ajatellut asiaa, koska olin innoissani muutosta.
Andrew.
Tuo on sinun huoneesi. -Joo.
Mennään.
Lapset!
Äiti?
Ei hätää.
Ei hätää. Menkää vain.
Risti oli siunattu. Se oli minulle tärkeä.
Se meni pirstaleiksi. Murtui.
Järkytyimme, mutta ehkä tuuli kaatoi sen.
Tai ehkä se oli epätasaisella alustalla.
Sille ei ollut mitään selitystä. Se oli omituista.
Parin päivän päästä menin takapihalle.
Löysin pihalta omituisia esineitä.
Minulle tuli sellainen tunne, että kaikki ei ollut hyvin.
Sivuutin senkin ajatuksen.
Olin aloittamassa viimeisen kouluvuoden.
Valmistauduin koulupäivään. Olin innoissani.
Äiti?
Äiti!
Äiti?
Äiti!
Oli kuin olisit hypännyt viisikerroksisen talon katolta -
ja murtanut molemmat nilkkasi.
Se oli selittämätöntä.
Äiti huusi, että joku oli nostanut hänet ja tönäissyt.
"Joku tönäisi minua. Nosti ja tönäisi."
Se ei ollut mikään kissa.
Piirteet olivat erilaiset. Sillä oli torahampaat. Kylkiluut olivat näkyvissä.
Se katsoi minua suoraan silmiin.
En ollut nähnyt sellaista eläintä.
Menin sairaalaan äidin kanssa.
Käskit minua menemään kotiin ja hankkiutumaan siitä oliosta eroon.
Valot syttyivät taas, ja olio oli poissa.
Äiti palasi sairaalasta.
Laitoimme sinut sänkyyn. Toipuisit siellä.
Näin äidin molemmat jalat kipsissä.
Ajattelin, että oliko se todellista.
En ollut nähnyt ketään, jonka molemmat jalat olivat kipsissä.
Se oli epätodellista.
Kun äiti loukkaantui,
olimme suojattomia talossa.
Äiti?
Äiti!
Andrew?
Äiti!
Alicia?
Äiti?
Äiti!
Äiti?
Äiti!
Täällä on demoni…
Huoneessani.
Sanoit, että huoneessa oli demoni.
Ruumiinlämpöni oli 42 astetta.
Käsiini ja jalkoihini alkoi muodostua isoja punaisia jälkiä.
Ne olivat kuin polttomerkkejä.
Minut vietiin ensiapuun.
Lääkäreillä oli suojapuvut ja happinaamarit.
Minua kohdeltiin kuin karanteenissa olevaa.
Minut laitettiin jääkylpyyn.
Hiuksiani irtosi isoissa tukoissa.
Käsien ihottuma alkoi levitä selkään ja jalkoihin.
Kuumeen takia vasen näköhermoni kutistui.
Vasen silmäni oli sokea kuukauden.
Se oli tosi pelottavaa.
Teit lähes kuolemaa silmieni edessä.
Mieleen tuli raamatullinen rutto.
Kutistuit ja laihduit silmissä. Olit ihan kalpea.
Selitystä ei ollut, ennen kuin asia selvisi.
Sairaalasta soitettiin eräälle tartuntatautiviraston naiselle.
Hän teki testejä ja kysyi,
olinko ollut viime aikoina Afrikassa.
"Sinulla on lavantauti."
Lääkäri yllättyi ja sanoi, että se oli mahdotonta.
Yhdysvalloissa ei ollut esiintynyt lavantautia sitten 1920-luvun.
Se oli lavantaudin harvinaisin muoto. Sitä ei ollut tavattu alueella.
Äiti päätti, että oli aika alkaa etsiä ammattilaista,
joka puhdistaisi talon demoneista.
Eräs ystäväni kertoi minulle JC:stä.
Olen shamaani.
Opetan shamaanitieteitä San Diegossa.
Olen herkkä aistimaan energioita.
Minulla on synnynnäinen kyky olla yhteydessä jumalaisiin auttajiin.
Menin taloon ja aloin aistia paikan negatiivisen energian.
Se tuntuu sumealta.
Olio pisti hanttiin. Se ei halunnut lähteä.
Tilanne oli intensiivinen.
Vei paljon energiaa poistaa demoni talosta.
Jopas.
Kun JC oli puhdistanut talon negatiivisesta energiasta,
oloni parani.
Se oli liian hyvää ollakseen totta.
Tuntui, että kaikki oli poissa.
Lääkärit sanoivat, että kuume oli laskenut sen verran, että sain mennä kotiin.
Talo tuntui täysin erilaiselta.
Ensi kertaa sain järjestää juhlia, kuten olin halunnutkin.
Sain nauttia viimeisestä vuodestani.
Painajainen oli ohi.
Tekstitys: Saara Lindström