A NETFLIX SAJÁT GYÁRTÁSÚ SOROZATA
A nevem Brandy.
A kínok kínját éltem át a házunkban, az egyik fal túloldalán lakó nő miatt.
IGAZ TÖRTÉNET ALAPJÁN
Kaliforniában, Hollywoodban nőttem fel.
Hollywood a 70-es évek elején…
még más volt.
Kimehettél sétálni, és az ajtókat sem kellett bezárni.
Igazi hippikorszak hangulata volt.
Anyám folyton dolgozott.
Több helyen is, ezért nagyon sokat volt távol.
Nem volt más választása.
Egyedül nevelt minket. Két-három helyen is dolgozott.
És rendkívül elkötelezett volt.
Mindent megtett értünk.
Próbált kijönni a keresetéből.
És egy kétszintes ikerházban laktunk,
amit a tulajdonostól bérelt, aki az egyik barátja volt.
És szemben laktunk azzal a házzal.
Elég ijesztő volt.
Attól a háztól minden gyerek távol tartotta magát…
mert egy idős nő lakott benne, egy gonosz öregasszony.
KIADÓ
Borzongás futott végig az egész testemen.
Egyetlen gyerek sem akart az öregasszony közelébe menni.
Elmondtam anyámnak, hogy az a néni gonosz.
Azt felelte: „Akkor tartsd magad távol tőle!
Ne foglalkozz vele! Ne is kerülj az útjába!
Ő csak egy idős nénike.”
Azt mondta, maradjunk távol tőle,
és mi így is tettünk. Éveken keresztül.
Aztán az ikerházunk tulajdonosai…
vissza akartak költözni.
Az ottlétünk alatt végig spóroltunk,
így anya másik albérletet keresett a számunkra.
Egy nap, mire tanítás után hazaértem,
minden holmink átkerült
a régi lakásunkból a szemközti
nagy öreg házba,
aminek a végében az idős néni lakott.
KIADVA
Akkoriban nem is gondoltam a nénire.
Azt hittem, talán meghalt.
Így csak izgatott voltam,
hogy új helyre költözünk, ahol kényelmesen elférünk.
Egy fal választott el minket az épület másik felétől…
és az emeletre érve már egész másképp éreztem magam.
Megváltozott a légkör és minden más is.
Odarohantam anyához, és ráncigálni kezdtem.
Ő meg: „Mi az? Mi a baj?”
„Anya! Nem lakhatunk itt.
Valami rám támadt az emeleten. Nem élhetünk itt.”
Azt kérdezte: „Micsoda? Mi történt?” Én meg elmondtam neki.
Ő meg: „Nem tehetünk semmit.
Minden pénzünket elköltöttem, hogy itt lakhassunk.
Tényleg… sajnálom.”
Nem tudtam, mi volt az,
és nem is akartam kideríteni,
de valami nem stimmelt.
Valami nagyon nem stimmelt.
Emlékszem, hogy nagyon megrémültél és sokkot kaptál,
szegény anya pedig tényleg tehetetlen volt.
- Igen. - És már az első napon sem
- aludtál az emeleten. - Nem.
Erőszakkal sem lehetett volna felvinni oda.
Lent aludtam anyával. Teljes biztonságban.
Azt hitte, áldást hozhatunk a házra.
Hogy sót hintve a sarkokba
megtisztíthatja a házat, és minden oké lesz.
Azt mondta: „Így biztos minden rendben lesz.”
És egy ideig úgy is volt.
Aztán egy nap anya megkért, hogy öntözzem meg a növényeket.
Takarodjatok a házamból!
Azt hittem, rég meghalt.
Erre a képembe lihegett.
A fogait csikorgatta, de léleknek nyomát sem láttam benne.
Teljesen üres volt a tekintete.
És a gonoszság, ami áradt belőle…
egyszerűen hátborzongató volt.
Ugyanazt éreztem korábban is, amikor valami rám támadt az emeleten.
Maradéktalanul elhittem, hogy amit mondtál, tényleg átélted.
Csak azért, mert én nem tapasztaltam meg,
nem feltétlenül jelentette azt, hogy te sem.
Én egészen addig nem tapasztaltam semmi furcsát abban a házban.
Van valami a szobámban. El kell mennünk innen. Most rögtön!
Véraláfutásos volt a nyakam.
Mélyen a bőre alatt egy héttel később is látszódtak a sérülések.
Engem akkor támadtak meg életemben először,
és az egész életemre kihatott az, hogy ilyesmit kellett átélnem.
És kijelentettem, hogy többé nem megyek fel az emeletre.
Utána a nappaliban aludtam egy szalmazsákon.
Tudtam, hogy őt is ugyanaz kapta el, ami engem.
Másra is rátámadt.
Rossz érzés volt, ugyanakkor mindez engem igazolt.
Rachele kivételével mind a nappaliban aludtunk.
Ő egy nagyon…
„hagyjatok a hülyeséggel” típusú ember.
„Túldramatizáljátok a dolgot.”
Csupa vér minden, és csak sikítok.
Semmilyen magyarázat nem volt rá.
Nagyon megrémített.
Én is leköltöztem.
Mindannyian a földszinten voltunk.
Arra gondoltam, hogy a helyzet egyre rosszabb lesz.
Hogy eljutunk arra a pontra, amikor nem létezhetünk úgy a házban,
hogy ne történne valami furcsa esemény.
Ez nem mehetett így tovább. Valaminek történnie kellett.
Minden esemény annál a falnál kezdődött, aminek a túloldalán az a nő lakott.
És egy nap nyitva hagyta az ajtaját.
Guggolj le!
Futás!
Takarodjatok a házamból!
Ijesztő élmény egy kislánynak.
És… Bocsánat!
Mindent elkövetett, hogy…
ártson nekünk.
Mintha áramütés szaladt volna át a testemen, egészen a lábujjaim végéig,
és csak bizsergett bennem.
Áthatott a puszta rettegés…
hogy egyedül vagyok, és valami vadászik rám.
Szerintem vonzotta a sötétséget.
Boszorkánynak véltem.
El is mondtam anyának.
Azt mondta, ez magyarázatot adhat a történtekre.
„Aha! Erről lehet szó.”
Szerintem akkor kezdett neki összeállni a kép.
A végső lökést a költözéshez az adta meg,
mikor a pap eljött megáldani a házat.
Körbejárta a házat, hogy megáldja,
és amikor lejött az emeletről, mi mindannyian a nappaliban voltunk,
és azt mondta anyának, hogy akármi is van a házban, az túlságosan erős és gonosz.
Hogy amíg az öreg hölgy ott lakik hátul…
és bevonzza a sötétséget, addig a ház nem igazán tisztítható meg,
mivel azt rendkívül sötét erők uralják,
ezért azt tanácsolta, hogy költözzünk el.
KIADÓ
Ez adta meg a végső nagy lökést az azonnali kiköltözéshez.
Volt elég pénzünk, és végre elköltöztünk.
A harc véget ért.
A banya megkapta, amit akart.
A feliratot fordította: Török Lajos