‫- סדרה מקורית של NETFLIX -‬
‫- מפגשים מהסוג המצמרר -‬
‫שמי ברנדי,‬
‫ועוניתי על ידי אישה שגרה בבניין שלנו‬ ‫מאחורי קיר משותף.‬
‫- זהו סיפור אמיתי -‬
‫גדלתי בהוליווד, קליפורניה.‬
‫הוליווד בשנות ה-70 המוקדמות הייתה…‬
‫הייתה שונה.‬
‫- כריסטי, חברה של ברנדי -‬
‫אפשר היה ללכת ברחובות. לא נעלו דלתות.‬
‫האווירה הייתה היפית כזאת.‬
‫אימא שלי עבדה כל הזמן.‬
‫היא עבדה בהמון משרות, אז היא נעדרה הרבה.‬
‫לא הייתה לה ברירה.‬
‫- קווין, אח של ברנדי -‬
‫היא הייתה אם יחידנית.‬ ‫היא עבדה בשתיים או שלוש עבודות.‬
‫- רייצ'ל, אחות של ברנדי -‬
‫והייתה מאוד מחויבת.‬
‫היא עשתה הכול בשבילנו.‬
‫ניסתה לגמור את החודש.‬
‫גרנו בדופלקס דו-קומתי‬
‫- פני, הבת של ברנדי -‬
‫שהיה בבעלות חברה שלה שהשכירה לה אותו.‬
‫וגרנו מעבר לכביש מול הבית הזה‬
‫שהיה די מפחיד.‬
‫זה היה הבית שכל הילדים התרחקו ממנו…‬
‫כי גרה שם מאחור אישה זקנה ומרושעת.‬
‫- להשכרה -‬
‫פשוט עבר בי רעד מקפיא בכל הגוף.‬
‫אף אחד מהילדים האחרים‬ ‫לא רצה להתקרב אל האישה הזאת.‬
‫אמרתי לאימא שלי, "היא רעה".‬
‫אז היא אמרה, "פשוט תתרחקי ממנה.‬
‫אל תתייחסי אליה. אל תעמדי בדרכה.‬
‫היא סתם אישה זקנה".‬
‫היא אמרה, "תתרחקו ממנה".‬
‫וכך עשינו, במשך שנים.‬
‫ויום אחד הבעלים של הדופלקס שבו גרנו,‬
‫רצו לחזור.‬
‫חסכנו במשך כל הזמן שגרנו שם.‬
‫אז אימא התחילה לחפש עבורנו‬ ‫מקום אחר לעבור אליו.‬
‫יום אחד אחרי בית ספר, חזרתי הביתה‬
‫וכל הדברים שלנו הועברו‬
‫מהדירה הישנה שלנו מעבר לכביש‬
‫אל הבית הגדול הזה‬
‫שבו הגברת הזקנה גרה מאחור.‬
‫- הושכר -‬
‫לא חשבתי בכלל על הזקנה באותו זמן.‬
‫חשבתי שאולי היא נפטרה.‬
‫אז פשוט התרגשתי לקראת הבית החדש,‬
‫והיה בו מקום לכולנו.‬
‫היה קיר שהפריד בין הבית האחורי לבית שלנו.‬
‫וכשהייתי בקומה העליונה,‬ ‫התחושה פשוט השתנתה.‬
‫האווירה, הכול השתנה.‬
‫רצתי כל כך מהר,‬ ‫הלכתי לאימא ומשכתי אותה.‬
‫היא שאלה, "מה זה? מה קרה?"‬
‫אמרתי, "אימא, אנחנו לא יכולים לגור פה.‬
‫משהו תקף אותי למעלה.‬ ‫אנחנו לא יכולים לגור פה."‬
‫היא אמרה, "מה? מה קרה?"‬
‫אז הסברתי לה.‬
‫והיא אמרה, "אין מה לעשות.‬
‫הוצאתי כל סנט שהיה לנו‬ ‫כדי להיכנס לבית הזה.‬
‫אז אני מצטערת".‬
‫לא ידעתי מה זה היה,‬
‫ולא רציתי ללכת לחקור,‬
‫אבל משהו שם היה לא בסדר.‬
‫משהו היה לגמרי לא בסדר.‬
‫אני זוכרת שהיית כל כך מפוחדת ומזועזעת מזה,‬
‫ואימא המסכנה, היא פשוט לא יכלה לעשות דבר.‬
‫כן.‬ ‫ -ומהיום הראשון,‬
‫מעולם לא ישנת שם.‬ ‫-לא.‬
‫לא הצלחנו לגרור אותך שם. בשום אופן.‬
‫ישנתי עם אימא למטה. מוגנת ובטוחה.‬
‫היא חשבה שנוכל לברך את הבית.‬
‫שהיא תוכל לפזר מלח בפינות‬ ‫ולטהר את הבית והכול יהיה בסדר.‬
‫היא אמרה, "זה אמור להיות בסדר עכשיו.‬ ‫הכול יהיה בסדר."‬
‫ובמשך זמן מה הכול היה בסדר.‬
‫ויום אחד אימא ביקשה ממני להשקות את הצמחים.‬
‫הסתלקי מהבית שלי!‬
‫חשבתי שהיא איננה.‬
‫הפנים שלה היו ממש כאן.‬
‫היא חרקה שיניים ולא ראיתי שם נשמה.‬
‫לא ראיתי כלום בעיניים האלה.‬
‫והרוע שהרגשתי שנשב ממנה‬
‫היה מקפיא עצמות.‬
‫זו הייתה אותה התחושה שחשתי קודם‬ ‫כשהותקפתי למעלה.‬
‫כל מה שסיפרת לי, האמנתי שאכן חווית.‬
‫רק מפני שאני לא חוויתי זאת‬
‫לא בהכרח אומר שאת לא חווית את זה.‬
‫אז עד אז, מעולם לא חוויתי‬ ‫חוויות כאלה בבית הזה בעצמי.‬
‫יש משהו בחדר שלי.‬ ‫אנחנו חייבים לעזוב. עכשיו!‬
‫היו לי סימנים על הצוואר.‬
‫עמוקים, מוטבעים בעור שלו.‬ ‫אפשר היה לראות את החבורות גם כעבור שבוע.‬
‫זו הפעם הראשונה שהותקפתי על ידי משהו,‬
‫וזאת חוויה שהופכת לך את החיים,‬
‫להתנסות במשהו כזה, ואמרתי…‬
‫"אני לא עולה שוב למעלה".‬
‫התחלתי לישון בסלון, על מזרן על הרצפה.‬
‫הייתי משוכנעת שזה אותו דבר שתפס אותי.‬
‫מישהו אחר הותקף.‬
‫הרגשתי רע, אבל יחד עם זאת‬ ‫הרגשתי שזה מגבה אותי.‬
‫כולם מלבד רייצ'ל ישנו בסלון.‬
‫היא כאילו… היא מאוד,‬
‫טיפוס של "עזבו אותי משטויות.‬
‫אתם סתם מגזימים".‬
‫דם בכל מקום ואני מתחילה לצרוח.‬
‫לא היה לכך שום הסבר.‬
‫זה הפחיד אותי מאוד.‬
‫ואז ירדתי למטה.‬
‫כולם כבר היו למטה בשלב הזה.‬
‫בשלב ההוא חשבתי, "זה הולך ומחמיר".‬
‫זה מגיע למצב שבו‬ ‫אנחנו לא יכולים להיות בבית כלל‬
‫בלי שיתרחש בו אירוע כלשהו.‬
‫משהו היה צריך להתבצע.‬ ‫משהו חייב היה לקרות.‬
‫כל האירועים שהתרחשו‬ ‫החלו בקיר המשותף שהיא חלקה איתנו.‬
‫ויום אחד היא השאירה את הדלת פתוחה.‬
‫תתכופפי!‬
‫קדימה!‬
‫הסתלקו מהבית שלי!‬
‫זה דבר מפחיד עבור ילדה קטנה.‬
‫ו…סליחה.‬
‫היא יצאה מגדרה כדי…‬
‫כדי לפגוע בנו.‬
‫זה היה כאילו…‬
‫גל הדף עבר בגופי עד לבהונות‬
‫וחשתי עקצוצים.‬
‫פשוט הפחד הנורא הזה…‬
‫שאתה לבד ומשהו עומד לתפוס אותך.‬
‫אני חושבת שהיא שאבה אליה את האופל.‬
‫חשבתי שהיא מכשפה.‬
‫וסיפרתי לאימא על זה.‬
‫והיא אמרה, "טוב, זה הגיוני".‬
‫זה היה כמו, אהה!‬
‫אני חושב שבשלב הזה‬ ‫היא התחילה לחבר אחד ועוד אחד.‬
‫הקש האחרון שגרם לנו לעזוב‬
‫היה הכומר שהגיע לברך את הבית.‬
‫הוא הסתובב בבית כדי לברך אותו‬
‫וכשירד למטה הוא אמר לאימא,‬ ‫כולנו עמדנו בסלון,‬
‫הוא אמר לאימא שלא משנה מהו הדבר הזה,‬ ‫זה חזק מדי ומרושע מדי.‬
‫שכל עוד הזקנה שם מאחור‬
‫שואבת אליה את האופל הזה,‬ ‫אי אפשר באמת לטהר את הבית‬
‫כשהאופל כה עצום.‬
‫והוא הציע שנעבור משם.‬
‫- להשכרה -‬
‫זו הייתה הדחיפה הגדולה לצאת משם מייד.‬
‫היה לנו מספיק כסף ולבסוף עברנו משם.‬
‫המאבק הסתיים.‬
‫היא קיבלה את מבוקשה.‬
‫תרגום כתוביות: מיכל קושניר‬