NETFLIX-ALKUPERÄISSARJA
Nimeni on Brandy.
Minua piinasi nainen, joka asui talossamme seinän toisella puolella.
TÄMÄ ON TOSITARINA
Vartuin Kalifornian Hollywoodissa.
Hollywood 70-luvun alussa oli -
erilainen.
Kaduilla saattoi kulkea, eikä ovia lukittu.
Se oli hippiaikaa.
Äiti oli töissä koko ajan.
Hänellä oli monta työpaikkaa, joten hän oli paljon poissa.
Ei ollut vaihtoehtoja.
Hän oli yksinhuoltaja.
Hänellä oli pari kolme työtä. Hän oli omistautunut.
Hän teki mitä vain eteemme. -Hän yritti saada rahat riittämään.
Asuimme kaksikerroksisessa huoneistossa.
Asunnon omisti äidin ystävä, joka vuokrasi sitä hänelle.
Kadun toisella puolella oli talo,
joka oli pelottava.
Lapset pysyivät kaukana talosta.
Talon takapuolella asui ilkeä vanha nainen.
VUOKRATAAN
Tunsin kylmiä väreitä.
Muut lapset eivät halunneet naisen lähelle.
Sanoin äidille, että nainen on ilkeä.
Äiti kehotti pysymään kaukana hänestä ja olemaan ajattelematta häntä.
"Hän on vain vanha nainen."
Äiti käski vain pysymään kaukana.
Ja me pysyimmekin, vuosien ajan.
Eräänä päivänä -
vuokra-asuntomme omistajat halusivat palata.
Olimme säästäneet rahaa.
Äiti alkoi etsiä uutta asuntoa.
Kun tulin eräänä päivänä koulusta, tavaroitamme muutettiin -
vanhasta asunnostamme kadun toiselle puolelle taloon,
jonka takapuolella vanha nainen asui.
VUOKRATTU
En silloin uhrannut naiselle ajatuksia.
Luulin, että kenties hän oli kuollut.
Olin innoissani.
Pääsimme uuteen paikkaan. Kaikille riitti tilaa.
Eräs seinä erotti meidät ja talon takaosan.
Kun menin yläkertaan, tunnelma muuttui. Kaikki muuttui.
Juoksin äidin luo, minkä jaloistani pääsin.
Hän kysyi, mikä oli hätänä.
Sanoin, ettemme voisi asua siellä.
"Jokin kävi kimppuuni yläkerrassa. Emme voi asua täällä."
Hän kysyi, mitä oli tapahtunut, ja minä selitin.
Hän sanoi, ettei voisi tehdä mitään.
Hän oli käyttänyt kaikki rahat taloon.
"Olen pahoillani."
En tiennyt, mikä se oli -
enkä halunnut mennä tutkimaan, mutta jokin oli vialla. Pahasti vialla.
Muistan, miten pelästynyt ja traumatisoitunut olit.
Äitiraukka ei voinut tehdä mitään. -Niin.
Et koskaan nukkunut ylhäällä. -En niin.
Sinua ei saanut yläkertaan.
Nukuin äidin kanssa alhaalla. Turvassa.
Hän luuli, että voisimme siunata talon.
Että voisi laittaa suolaa nurkkiin, puhdistaa talon, ja kaikki olisi hyvin.
Hän sanoi, että kaikki olisi nyt hyvin.
Ja hetken olikin.
Eräänä päivänä äiti pyysi minua kastelemaan kukat.
Häipykää talostani!
Luulin, että hän oli poissa.
Hänen kasvonsa olivat ihan lähellä.
Hän kiristeli hampaitaan. En nähnyt mitään hänen silmissään.
Tunsin pahuuden huokuvan hänestä.
Ihan selkäpiitä karmi.
Olin tuntenut samoin, kun kimppuuni oli käyty yläkerrassa.
Uskoin, että olit kokenut sen kaiken.
Vaikka minä en ollut kokenut samaa,
se ei tarkoittanut, etteikö sinulle olisi käynyt niin.
Siihen mennessä en ollut kokenut talossa mitään outoa.
Huoneessani on jokin. Meidän on lähdettävä. Heti paikalla!
Kaulassani oli jälkiä.
Syviä painaumia ihossa. Mustelmat näkyivät viikon päästä.
Kimppuuni käytiin ensimmäistä kertaa.
Se kokemus oli elämän mullistava.
Sanoin, etten enää menisi yläkertaan.
Nukuin olohuoneessa laverilla.
Olin varma, että sama olio oli käynyt minun kimppuuni.
Toisenkin kimppuun käytiin.
Se tuntui pahalta, mutta toisaalta kokemukseni sai vahvistuksen.
Kaikki muut paitsi Rachele nukkuivat olohuoneessa.
Hän on…
Hän on hyvin käytännöllinen ihminen.
Hänen mielestään liioittelimme.
Verta oli kaikkialla. Aloin kirkua.
Sille ei ollut selitystä.
Pelästyin pahasti.
Minäkin menin alakertaan.
Kaikki olivat siirtyneet alas.
Silloin ajattelin, että tilanne oli riistäytymässä käsistä.
Pian emme voineet olla talossa,
ilman että jotain tapahtui.
Jonkin oli muututtava.
Kaikki tapahtumat olivat lähtöisin välissämme olevasta seinästä.
Eräänä päivänä hän oli jättänyt oven auki.
Maahan.
Mene!
Häipykää talostani!
Se oli pelottavaa pikkutytölle.
Ja… Anteeksi.
Hän näki vaivaa satuttaakseen meitä.
Väristys kulki läpi ruumiini aina varpaisiin asti.
Minua kihelmöi.
Olin täynnä pelkoa.
Olin yksin, ja jokin kävisi kimppuuni.
Luulen, että hän veti pimeyttä puoleensa.
Pidin häntä noitana.
Kerroin siitä äidille.
Hänestä se kävi järkeen.
Se oli ahaa-elämys.
Silloin äiti alkoi ymmärtää tilannetta.
Viimeinen niitti muutolle oli se, kun pappi tuli siunaamaan talon.
Hän kulki talon ympäri.
Palatessaan alakertaan, jossa kaikki me seisoimme olohuoneessa,
hän sanoi äidille, että talon pahuus oli liian vahvaa.
Niin kauan kuin vanha nainen veti pimeyttä puoleensa,
taloa ei voinut puhdistaa.
Pahuus oli liian voimakasta.
Pappi ehdotti muuttoa.
VUOKRATAAN
Se oli sysäys muuttaa pois.
Raha riitti vihdoin muuttoon.
Taistelu oli ohi.
Nainen sai haluamansa.
Tekstitys: Saara Lindström