EN ORIGINAL SERIE FRA NETFLIX
HJEMSØGT: OVERNATURLIGE OPLEVELSER
Jeg hedder Brandy,
og jeg blev pint af en kvinde, der boede i vores hus bag en skillevæg.
DETTE ER EN SAND HISTORIE
Jeg voksede op i Hollywood i Californien.
I starten af 1970'erne var Hollywood…
…anderledes.
BRANDYS VENINDE
Man kunne gå på gaden, og dørene blev ikke låst.
Der var bare en hippiestemning.
Min mor arbejdede altid.
Hun havde mange jobs, så hun var meget væk hjemmefra.
Hun havde intet valg.
BRANDYS BROR
Hun var alenemor og havde to eller tre jobs.
BRANDYS SØSTER
Hun var meget engageret.
-Hun gjorde alt for os. -Hun prøvede at få det til at gå.
Vi boede i en toetages lejlighed.
BRANDYS DATTER
En af hendes venner ejede den og lejede den ud til hende.
Vi boede over for det her hus,
der var ret uhyggeligt.
Det er det hus, som alle børn holdt sig fra…
…fordi der boede en gammel dame, og hun var rigtig led.
TIL LEJE
Jeg kunne mærke en kulde komme ind over mig.
Ingen af børnene ville være i nærheden af damen.
Jeg sagde til min mor: "Hun er led."
Hun sagde: "Så hold dig væk fra hende.
Tænk ikke på hende, og gå ikke i vejen for hende.
Hun er bare en gammel dame."
Hun sagde bare: "Hold dig fra hende", så det gjorde vi i årevis.
En dag ville dem, der ejede den lejlighed, vi boede i,
vende tilbage.
Vi sparede op, imens vi boede der.
Så mor begyndte at lede efter et nyt sted.
Jeg var i skole en dag, og jeg kom hjem,
og alle vores ting blev flyttet
fra vores gamle lejlighed
til det store, gamle hus,
som den gamle dame boede bag.
UDLEJET
Dengang tænkte jeg ikke på den gamle dame.
Jeg tænkte, hun nok var død.
Så jeg var bare spændt. Et nyt sted med plads til os allesammen.
Der var en væg, der adskilte baghuset fra os.
Da jeg kom ovenpå, ændredes stemningen. Atmosfæren og det hele ændredes.
Jeg spænede ned til mor og trak i hende.
Hun sagde: "Hvad er der?" Jeg sagde: "Vi kan ikke bo her.
Noget angreb mig ovenpå. Vi kan ikke bo her."
Hun sagde: "Hvad skete der?" Jeg forklarede det.
Hun sagde: "Vi kan ikke gøre noget.
Jeg gav alt, hvad jeg havde for at flytte herind.
Det er jeg ked af."
Jeg anede ikke, hvad det var,
og jeg ville ikke undersøge det, men der var noget galt.
Der var helt klart noget galt.
Du var så skræmt og traumatiseret af det,
og stakkels mor kunne ikke gøre noget ved det.
-Ja. -Og fra den første dag
-sov du ikke deroppe. -Niks.
Vi kunne ikke slæbe dig derop. På ingen måde.
Jeg sov hos mor nedenunder. Der var trygt.
Hun tænkte, vi kunne velsigne huset.
At hun kunne lægge salt i hjørnerne og lave en renselse, og så var det fint.
Hun sagde: "Det bør gøre det. Alt er okay nu."
Og det gik fint et stykke tid.
En dag bad mor mig om at vande planterne.
Ud af mit hus!
Jeg troede, hun var død.
Hun stod lige over mig.
Hun skar tænder, og hun virkede sjæleløs. Jeg kunne intet se i hendes øjne.
Og den ondskab, der emmede fra hende,
var skræmmende.
Det var den samme følelse, som da jeg blev angrebet ovenpå.
Alt, du fortalte mig, troede jeg på, at du oplevede.
Bare fordi jeg ikke oplevede det,
betød det ikke, at du ikke gjorde.
På det tidspunkt havde jeg ikke selv oplevet noget i huset.
Der er noget på mit værelse. Vi må væk herfra. Nu!
Jeg havde mærker på halsen.
Dybt forankret i huden. Der var blå mærker i en uge efter.
Det var første gang, jeg blev angrebet af noget,
og det ændrede virkelig mit liv at opleve det.
Jeg sagde: "Jeg går ikke ovenpå igen."
Jeg sov i stuen på en palle på gulvet.
Jeg var sikker på, det var det samme, der angreb mig.
En anden blev angrebet.
Jeg havde det skidt, men samtidig blev min oplevelse bekræftet.
Alle andre end Rachele sov nede i stuen.
Hun var sådan … Hun er meget:
"Stop nu det fis.
I overdriver bare."
Der var blod overalt, og jeg skreg.
Det er aldrig blevet forklaret.
Det skræmte mig utrolig meget.
Så sov jeg nedenunder.
Nu var alle nedenunder.
På det tidspunkt tænkte jeg: "Det bliver værre og værre.
Snart kan vi slet ikke være noget sted i huset,
uden at der sker et eller andet.
Noget må ændres. Der må ske noget."
Alt det, der skete, startede ved den væg, hun delte med os.
En dag havde hun ladet døren stå åben.
Ned!
Løb!
Ud af mit hus!
Det var rystende for en lille pige.
Og … Undskyld.
Hun gjorde alt for at…
…gøre os ondt.
Det var, som et stød gik gennem min krop hele vejen ned til mine tæer,
og alt summede.
Den skræmmende følelse:
"Du er alene, og der er noget efter dig."
Jeg tror, hun tiltrak mørket.
Jeg troede, hun var en heks.
Det fortalte jeg mor.
Hun sagde: "Det giver mening."
Som om noget gik op for hende.
På det tidspunkt begyndte hun at forstå sammenhængen.
Det, der fik os til at flytte til sidst, var, at præsten skulle velsigne huset.
Han gik rundt og velsignede huset.
Da han kom nedenunder, stod vi alle i stuen, og han sagde til mor,
at hvad det end var, var det for stærkt og for ondt.
Så længe den gamle dame boede i baghuset
og tiltrak mørket, kunne huset ikke renses,
fordi mørket var så tungt.
Han foreslog, at vi flyttede.
TIL LEJE
Det var det, der fik os til at flytte straks.
Vi havde penge nok, og vi flyttede endelig.
Kampen var tabt.
Hun fik det, hun ønskede.
Tekster af: Pia C. Hvid