PŮVODNÍ SERIÁL NETFLIX
Jmenuju se Brandy
a byla jsem trýzněna ženou, která žila v našem domě za přilehlou zdí.
NÁSLEDUJÍCÍ PŘÍBĚH JE PRAVDIVÝ
Vyrostla jsem v Hollywoodu v Kalifornii.
Hollywood na začátku 70. let byl…
byl jiný.
BRANDYINA KAMARÁDKA
Dalo se chodit po ulicích. Nezamykalo se.
A panovala hipísácká atmosféra.
Moje máma neustále pracovala.
Měla několik zaměstnání, takže byla hodně pryč.
Neměla na výběr.
BRANDYIN BRATR
Byla svobodná matka.
Měla dvě, nebo tři zaměstnání
BRANDYINA SESTRA
a byla velmi oddaná.
Udělala pro nás cokoli.
Snažila se vyjít s penězi.
BRANDYINA DCERA
Bydleli jsme v dvoupodlažním dvojdomku, který vlastnil její kamarád
a pronajímal jí ho.
Naproti nám přes ulici byl dům…
který byl trochu děsivý.
Všechny děti se od něj držely dál…
protože tam za ním bydlela stará paní, která byla zlá.
K PRONÁJMU
A mnou najednou projel mráz.
Žádné z ostatních dětí nechtělo být blízko té paní.
Řekla jsem mámě: „Ona je zlá.“
Odpověděla mi: „Drž se od ní dál.
Nevšímej si jí. Nepleť se jí do cesty.
Je to jen stará paní.“
Řekla: „Prostě se od ní drž dál.“
A to jsme celé roky dělali.
A jednoho dne se majitelé dvojdomku, kde jsme bydleli…
chtěli vrátit.
Šetřili jsme celou dobu, co jsme tam žili.
A tak máma začala hledat bydlení.
Jednoho dne jsem se vrátila ze školy domů
a všechny naše věci byly přestěhované
z našeho starého bytu do velkého starého domu přes ulici,
kde v zadní části bydlela ta stará paní.
PRONAJATO
Tehdy jsem o té staré paní nepřemýšlela.
Myslela jsem si, že třeba umřela.
Byla jsem prostě nadšená.
Nový dům, kde je místo pro nás pro všechny.
Byla tam zeď, která oddělovala zadní dům od našeho.
Když jsem byla nahoře, nálada se změnila.
Atmosféra, všechno se změnilo.
Rychle jsem běžela za mámou a tahala za ni.
A ona: „Co se děje?“
Říkám jí: „Mami, tady nemůžeme žít.
Nahoře mě něco napadlo. Tady nemůžeme žít.“
Ona povídá: „Co je? Co se stalo?“ A já jí to vysvětlila.
Řekla mi: „Nemůžeme nic dělat.
Utratila jsem všechny peníze, abychom tady mohli bydlet.
Mrzí mě to.“
Nevěděla jsem, co to je,
a nechtěla jsem po tom pátrat,
ale něco bylo špatně.
Něco rozhodně bylo špatně.
Pamatuju si, jak tě to vyděsilo, jaké jsi z toho měla trauma
a chudák máma s tím nemohla nic dělat.
- Jo. - A ani jednou
- jsi tam nespala. - Ne.
Nemohli jsme tě tam dostat. Nešlo to.
Spala jsem s mámou dole. Pěkně v bezpečí.
Napadlo ji, že dům vysvětíme.
Že by mohla dát sůl do rohů a dům očistit a tím vše vyřešit.
Řekla: „Teď už by všechno mělo být v pořádku.“
A chvíli to tak bylo.
A jednou mi máma řekla, že chce, abych zalila rostliny.
Vypadni z mého domu!
Já myslela, že je pryč.
Tvář má přímo tady.
Jen skřípe zuby a já nevidím žádnou duši.
V těch očích jsem nic neviděla.
A zlo, které jsem z ní cítila…
bylo hrůzostrašné.
Tohle jsem cítila, když jsem byla napadena nahoře.
Všechno, cos mi řekla, jsem věřil, že se ti stalo.
To, že se to nestalo mně,
neznamenalo, že ty to nezažíváš.
Do té doby jsem v domě já sám nikdy nic takového nezažil.
V mém pokoji něco je. Musíme pryč. Okamžitě!
Na krku jsem měl stopy.
Hluboko, zaryté do kůže. O týden později se objevily modřiny.
Poprvé jsem byl něčím napaden
a prožít něco takového mi změnilo život.
Řekl jsem: „Nahoru už nikdy nevkročím.“
Spal jsem v obýváku na podlaze na slamníku.
Byla jsem si jistá, že to byla stejná věc, co napadla mě.
Někdo další byl napaden.
Mrzelo mě to, ale zároveň jsem cítila uznání.
Všichni kromě Rachele spali v obýváku.
Ona je… patří k lidem, co řeknou:
„Nechte těch blbostí.
Jen zbytečně přeháníte.“
Všude je krev a já začnu křičet.
Neexistovalo žádné vysvětlení.
Hrozně moc mě to vyděsilo.
A já pak šla dolů.
Teď už byli dole všichni.
V tu chvíli jsem si pomyslel: „Tohle se stupňuje.“
Došlo to tak daleko, že nemůžeme být v domě,
aniž by se něco nestalo.
Něco se musí změnit. Něco se musí stát.
Všechny události, ke kterým došlo, začaly u té zdi, kterou s námi sdílela.
A jednoho dne nechala dveře otevřené.
K zemi!
Běž!
Vypadněte z mého domu!
Pro malou holku to bylo děsivé.
A… promiňte.
Vyvíjela zvláštní úsilí, aby nám…
ublížila.
Bylo to, jako by celým mým tělem projel šok
a já se chvěla.
Jen ten pouhý strach z…
„Jsi sama a něco tě dostane.“
Myslím, že k sobě přitahovala temnotu.
Myslela jsem, že je čarodějnice.
A řekla jsem o tom mámě.
A ona na to: „To dává smysl.“
Byl to takový okamžik prozření.
Myslím, že v tu chvíli si začala dávat dva a dva dohromady.
Poslední kapka pro odstěhování byla,
když farář přišel dům vysvětit.
Prošel dům, aby ho posvětil.
Všichni jsme stáli v obývacím pokoji, a když farář sešel dolů, řekl mámě,
že ať je tu cokoliv, je to příliš silné a ďábelské.
Dokud bude ta stará paní vzadu…
přitahovat takovou temnotu, dům nejde zcela očistit,
když je temnota tak silná.
A doporučil nám se odstěhovat.
K PRONÁJMU
Tohle byl silný impuls odtud hned odejít.
Měli jsme dost peněz a konečně se přestěhovali.
Boj skončil.
Dostala, co chtěla.
Překlad titulků: Markéta Polívková