EN ORIGINALSERIE FRA NETFLIX
HJEMSØKT: OVERNATURLIGE OPPLEVELSER
Jeg heter Emily, og jeg blir hjemsøkt av en ånd i en spilledåse.
DET FØLGENDE ER EN SANN HISTORIE
Jeg ble adoptert like etter at jeg ble født.
Foreldrene mine skjulte det ikke for meg.
EMILYS VENN
De ville ha et barn, og fikk meg.
EMILYS VENN
Jeg var et sjenert barn.
EMILYS VENN
Jeg var ikke som en cheerleader eller noe.
Jeg var ikke blant de populære på videregående eller ungdomsskolen
eller noe sånt.
Men gudmoren min og jeg hadde et godt forhold.
GRATULERER MED 16-ÅRSDAGEN
Hun skjemte meg bort som en bestemor ville gjort.
Og til bursdagen ga hun meg
en spilledåse med navnet mitt gravert på.
Inni lå det en medaljong.
Jeg har aldri fått noe sånt før.
Jeg husker at jeg ble ganske overveldet
fordi det var så spesielt for meg
at hun la så mye i det.
Og fordi hun tok seg så mye av meg og var glad i meg.
Plutselig, et lite øyeblikk,
kjente jeg en energi stå bak meg.
Jeg tenkte for meg selv:
"Glem det. Ikke tenk på det."
Jeg ser henne like klart som dagen.
Hun ser ut som et råtnende lik.
Jeg stivnet av frykt.
Og så forsvant hun plutselig.
Jeg trodde det var en engangs-hallusinasjon.
Jeg kunne ikke i mine villeste fantasier tro at det ville fortsette.
Hun slår hendene ned på hodet mitt, og jeg fikk ikke puste.
Det skremte vettet av meg.
Jeg følte at jeg måtte fortelle det til folk.
Så jeg fortalte det til søsteren min.
Hun trodde meg ikke. Selv nå tror hun meg ikke.
Jeg fortalte det til mamma.
Hun sa at jeg var gal.
Hun sa at jeg hallusinerte.
Jeg angret på at jeg sa det.
Og så husker jeg at jeg satt ved bordet
sammen med faren min.
Emily? Hva er i veien?
Hva er i veien, Emily?
Jeg henter vann til deg.
Faren min snudde seg, men hun forsvant.
Jeg begynte å gråte, for jeg var så redd.
Hva sa faren din?
Han så rart på meg.
Etter det fortalte jeg det ikke til noen.
Jeg ville ikke at folk skulle dømme meg for det jeg gikk gjennom.
Jeg husker at jeg la meg en kveld.
Jeg våknet med smerter på halsen.
Så jeg skyndte meg til speilet for å se hva det var.
Og jeg så et bitemerke.
Jeg bare visste at jenta hadde bitt meg.
På dette tidspunktet var jeg vettskremt.
Det ryster meg at…
…at du følte deg så truet av det.
Du fortjener ikke å være redd for det som skjer.
Og så møtte jeg en mann.
Jeg ble presentert for Ernesto av en felles venn.
Plutselig begynte jeg å like ham.
Og følelsene mine ble sterkere.
Og så sa han at han elsket meg.
Han spurte om jeg ville flytte inn, og jeg sa ja.
Jeg endte med å flytte inn hos ham
og datteren hans, Jacqueline.
Jeg bodde sammen med ham
i rundt ti måneder.
Og den lille jenta bare forsvant.
Så henne aldri.
Og for første gang på evigheter…
…var jeg bare lykkelig.
Du må ikke røre denne! Aldri!
Det var da jeg skjønte at den lille jenta kom fra spilledåsen.
Med en gang han holdt den i hendene, kastet han opp.
Han sa at det kjentes som om han holdt råtnende kjøtt,
og han kunne lukte det.
På dette tidspunktet ble jeg bekymret
for om jenta ville skade kjæresten min.
Det var skremmende.
Like etter hendelsen med Ernesto,
fortalte jeg faktisk om den lille jenta og erfaringen min med henne.
Det skremte ham.
Etter det begynte ting å bli verre.
Jacqueline? Jacqueline?
Det går bra.
Dette er din skyld.
Ta med deg den greia og la familien min være i fred!
Hun angrep Jacqueline.
Jeg og Ernesto slo opp.
Jeg husker at jeg begynte å gråte og tenkte:
"Hvorfor skjer dette med meg?"
Det var alvor mellom oss. Vi tenkte på å gifte oss.
Det var ganske vondt for meg.
Det var virkelig ille…
…når jenta angrep noen andre.
Så etter det
tok jeg med spilledåsen og medaljongen til et medium
så han kunne lese det.
Hvem er du?
Hva heter du?
Emily…
Hun het Emily.
Jeg trodde gudmoren min hadde fått navnet gravert
på lokket på spilledåsen.
Men nei.
Den var fra den lille jenta.
Det var hennes spilledåse.
Mediet fortalte at hun ble drept.
Og han kalte henne en flyter.
Det er når et lik vaskes i land.
Hun fortalte ham…
Hun fortalte ham at hun ikke ville dra fra meg.
Hun vil bli hos meg. Jeg vil bare at alt skal ta slutt.
Jeg vil ikke fortsette å føle henne.
Jeg vil ikke fortsette å se henne nå,
og jeg vil ikke kjenne meg redd.
For meg haster det å bli kvitt den lille jenta.