A NETFLIX SAJÁT GYÁRTÁSÚ SOROZATA
A nevem Emily, és egy zenedoboz szelleme kísért engem.
IGAZ TÖRTÉNET ALAPJÁN
Szinte már születésemkor örökbe fogadtak.
A szüleim ezt nem titkolták előlem, ahogy néha más szülők szokták.
Gyereket akartak, és hát engem kaptak.
Kissé visszahúzódó gyerek voltam.
Nem voltam pompomlány meg semmi ilyesmi.
Sem a gimiben, sem az általános iskolában nem számítottam népszerűnek
vagy hasonlónak.
A keresztanyámmal viszont mindig remek volt a kapcsolatom.
BOLDOG 16. SZÜLINAPOT!
Úgy kényeztetett, ahogy egy nagymama tenné.
És a szülinapomon kaptam tőle
egy zenedobozt, amibe bele volt gravírozva a nevem.
És volt benne egy medalion.
Azelőtt sosem kaptam ilyesmit.
Emlékszem, mennyire meghatódtam,
mert különleges volt a számomra,
mivel annyi figyelmességet igényelt tőle.
És mert úgy törődött velem, és annyira szeretett engem.
Egyszer csak, a másodperc töredékéig…
valamiféle energiát éreztem. Mintha valaki ott állna a hátam mögött.
Azt mondtam magamnak:
„Felejtsd el! Ne is gondolj rá!”
Kristálytisztán ott láttam magam előtt.
Úgy nézett ki, mint egy rothadó hulla.
A rémülettől mozdulni sem tudtam.
Aztán hirtelen csak úgy eltűnt.
Egyszeri hallucinációnak gondoltam.
A legvadabb álmaimban sem hittem volna, hogy ennek lesz még folytatása.
Teljes erőből lenyomta a fejemet, én pedig nem kaptam levegőt.
Minden porcikám reszketett.
Aztán úgy éreztem, el kell mesélnem másoknak.
Úgyhogy elmondtam a húgomnak.
Nem hitt nekem. A mai napig nem hisz nekem.
Elmondtam anyámnak is,
aki bolondnak nevezett.
Azt mondta, csak hallucinálok.
Bántam, hogy szóltam neki.
Aztán emlékszem, hogy egyszer az asztalnál ültem…
az apukámmal.
Emily! Mi a baj?
Emily! Mi baj van?
Megyek, hozok egy kis vizet.
Apa megfordult, de addigra a lány eltűnt.
Sírni kezdtem, mert annyira féltem.
Mit mondott az édesapád?
Ő csak furán nézett rám.
A történtek után már nem igazán meséltem erről senkinek.
Nem akartam, hogy az alapján ítéljenek meg, amiket átéltem.
Emlékszem, egy éjjel ágyba bújtam.
Arra ébredtem, hogy fáj a nyakam.
Kiszaladtam a tükörhöz, hogy megnézzem, mi lehet az…
és egy harapásnyomot láttam.
Tudtam, hogy a kislány harapott meg.
Azon a ponton iszonyatos pánik uralkodott el rajtam.
Rémülettel tölt el…
hogy ennyire fenyegetve érezted magad attól a valamitől.
Nem szolgáltál rá, hogy félelemben élj a történtek miatt.
Aztán megismerkedtem egy sráccal.
Egy közös barátunk mutatott be Ernestónak.
Szinte azonnal megkedveltem.
Aztán az érzéseim egyre erősebbek lettek.
Ő pedig szerelmet vallott nekem.
Majd megkérdezte, hogy hozzáköltöznék-e, én pedig igent mondtam.
Úgyhogy összeköltöztem vele…
meg a lányával, Jacqueline-nel.
Azután együtt éltem Ernestóval
úgy nagyjából tíz hónapig.
A kislány pedig eltűnt. Nem láttam többé.
És nagyon hosszú idő óta először…
boldognak éreztem magam.
Ehhez soha többé ne nyúlj! Soha!
Ekkor döbbentem rá, hogy a kislány konkrétan a zenedobozból jött elő.
Ahogy Ernesto a kezébe vette, elhányta magát.
Azt mondta, úgy érezte, mintha rothadó húst tartott volna a kezében.
Még a szagát is érezte.
Ekkor már azon aggódtam,
hogy a kislány bántani fogja a páromat.
És ez tényleg rémisztő volt.
Rögtön az Ernestóval történt eset után…
mindent elmondtam neki a kislányról és a vele kapcsolatban átélt eseményekről.
Ez megrémítette Ernestót.
Ezután a dolgok rosszabbra fordultak.
Jacqueline!
Nyugalom! Semmi baj.
Ez az egész a te hibád!
Fogd azt a kibaszott szart, és hagyd békén a családomat!
A lány rátámadt Jacqueline-re.
Mi pedig szakítottunk Ernestóval.
Emlékszem, zokogni kezdtem, és arra gondoltam:
„Miért én? Miért velem történik?”
Komoly volt a kapcsolatunk. Már a házasságkötést fontolgattuk.
Szóval mindezt igen nehezen viseltem.
Az tényleg nagyon durva volt…
hogy a kislány már másra is rátámadt.
Úgyhogy azután…
elmentem a zenedobozommal és a medalionnal egy látóhoz,
hogy kiolvasson belőlük valamit.
Ki vagy te?
Mi a neved?
Emily. Emily. Emily!
Emilynek hívták.
Azt hittem, a keresztanyám gravíroztatta a nevemet
a zenedobozra,
de nem ez történt.
A kislányé volt.
Az ő zenedoboza volt.
A látótól megtudtam, hogy a kislányt meggyilkolták.
Vízben lebegőnek nevezte őt…
mint egy partra vetett holttestet.
Emily elmondta neki…
Elmondta neki, hogy nem akar elhagyni engem…
hogy velem akar maradni.
Én csak szeretnék ennek véget vetni. Nem akarom tovább érezni a jelenlétét.
Most már nem akarom többé látni őt,
és nem akarok félelemben élni.
Nem várhatok tovább. Meg kell szabadulnom a kislánytól.
A feliratot fordította: Török Lajos