NETFLIX-ALKUPERÄISSARJA
Nimeni on Emily. Minulle kummittelee soittorasian henki.
TÄMÄ TARINA ON TOSI
Minut adoptoitiin syntymäni jälkeen.
Vanhempani eivät salanneet asiaa minulta.
EMILYN YSTÄVÄ
He halusivat lapsen ja saivat minut.
EMILYN YSTÄVÄ
Olin sosiaalisesti kömpelö lapsi.
EMILYN YSTÄVÄ
En ollut mikään cheerleader.
En kuulunut koulussa suosittujen joukkoon.
Minulla ja kummillani oli aina hyvät välit.
ONNEA 16-VUOTIAALLE
Hän hemmotteli minua kuin isoäiti.
Sain syntymäpäivälahjaksi soittorasian, johon oli kaiverrettu nimeni.
Rasian sisällä oli medaljonki.
En ollut koskaan saanut vastaavaa.
Muistan olleeni hyvin liikuttunut.
Tuntui niin erityiseltä,
että hän oli nähnyt niin paljon vaivaa.
Hän välitti minusta niin kovasti ja rakasti minua.
Yhtäkkiä, pienen hetken ajan,
tunsin jonkin seisovan takanani.
Päätin mielessäni sivuuttaa koko asian.
Näin hänet täysin selvästi.
Hän näytti mätänevältä ruumiilta.
Jähmetyin kauhusta.
Sitten hän yhtäkkiä katosi.
Ajattelin, että kyseessä oli kertaluontoinen hallusinaatio.
Ei olisi tullut mieleenkään, että se voisi jatkua.
Hän piteli käsillään päätäni. En voinut hengittää.
Minua pelotti sisuskaluja myöten.
Ajattelin, että asiasta olisi kerrottava.
Kerroin siskolleni.
Hän ei uskonut eikä vieläkään usko.
Kerroin äidilleni.
Hän sanoi, että olen sekaisin.
Hän sanoi, että hallusinoin.
Kadutti, että kerroin hänelle.
Kerran muistan -
istuneeni pöydässä isän kanssa.
Emily? Mikä hätänä?
Mikä sinua vaivaa?
Käyn hakemassa sinulle vettä.
Isä kääntyi ympäri, mutta tyttö vain katosi.
Aloin itkeä, koska minua pelotti niin paljon.
Mitä isäsi sanoi?
Katsoi vain oudosti.
Sen jälkeen en juuri kertonut asiasta.
En halunnut muiden tuomitsevan minua kokemusteni perusteella.
Eräänä iltana menin nukkumaan.
Heräsin, kun kaulaani sattui.
Juoksin peilin eteen katsomaan.
Näin puremajäljen.
Tiedän, että se pikkutyttö puri minua.
Olin ihan järjettömän peloissani.
Minua kauhistuttaa,
miten uhatuksi tunsit olosi.
Ei ole oikein, että joutuu pelkäämään sellaista.
Sitten tapasin erään miehen.
Yhteinen ystävä esitteli minut Ernestolle.
Aloin pitää hänestä.
Tunteeni vahvistuivat.
Hän sanoi rakastavansa minua.
Hän kysyi, haluaisinko muuttaa yhteen. Minä suostuin.
Muutin hänen ja hänen tyttärensä Jacquelinen luokse.
Asuin siellä kymmenisen kuukautta.
Se pikkutyttö katosi. En nähnyt häntä.
Ensimmäistä kertaa pitkään aikaan -
muistan olleeni onnellinen.
Älä ikinä koske siihen!
Silloin tiesin, että tyttö oli tullut soittorasiasta.
Heti koskettuaan soittorasiaan Ernesto oksensi.
Hänestä tuntui kuin olisi pidellyt mätänevää lihaa.
Hän pystyi haistamaan sen.
Aloin pelätä,
että pikkutyttö saattaisi vahingoittaa poikaystävääni.
Se on pelottavaa.
Erneston tapauksen jälkeen -
kerroin pikkutytöstä ja kokemuksistani.
Hän pelästyi.
Sen jälkeen tilanne alkoi pahentua.
Jacqueline?
Ei hätää. Kaikki on hyvin.
Tämä on sinun syytäsi.
Pakkaa se helvetin rasia ja jätä perheeni rauhaan!
Tyttö kävi Jacquelinen kimppuun.
Minä ja Ernesto erosimme.
Muistan alkaneeni itkeä ja ajatelleeni,
miksi niin kävi minulle.
Olimme vakavissamme ja harkitsimme naimisiinmenoa.
Otin asian aika raskaasti.
Tilanne paheni entisestään,
kun tyttö kävi muiden kimppuun.
Sen jälkeen -
vein soittorasian ja medaljongin meediolle tutkittavaksi.
Kuka olet?
Mikä nimesi on?
Emily… Emily!
Hänen nimensä oli Emily.
Luulin, että kummini oli kaiverruttanut nimeni soittorasiaan.
Ei ollutkaan niin.
Nimi olikin pikkutytön.
Soittorasia oli hänen.
Meedio kertoi, että tyttö oli murhattu.
Mies kutsui häntä kellujaksi,
ruumiiksi, joka huuhtoutuu rantaan.
Tyttö kertoi…
Tyttö kertoi, ettei halua jättää minua,
vaan olla kanssani.
Haluan vain tämän päättyvän.
En halua tuntea häntä.
En halua nähdä häntä.
En halua enää pelätä.
Minun on pakko päästä tytöstä.
Tekstitys: Saara Lindström