EN ORIGINAL SERIE FRA NETFLIX
HJEMSØGT: OVERNATURLIGE OPLEVELSER
Jeg hedder Emily. Jeg bliver hjemsøgt af en ånd i en spilledåse.
DETTE ER EN SAND HISTORIE
Jeg blev adopteret kort efter fødslen.
Min forældre skjulte det ikke, som folk af og til gør.
EMILYS VEN
De ønskede et barn og fik mig.
EMILYS VEN
Jeg var et socialt akavet barn.
EMILYS VEN
Jeg var ikke ligefrem cheerleader.
Jeg var ikke blandt de populære i skolen eller high school
eller sådan noget.
Men min gudmor og jeg havde altid et supergodt forhold.
TILLYKKE - 16 ÅR
Hun forkælede mig nærmest som en bedsteforælder.
Til min fødselsdag gav hun mig en spilledåse med mit navn indgraveret i.
Inde i den var der en halskæde.
Jeg havde aldrig fået sådan noget.
Jeg blev faktisk helt overvældet,
fordi det var noget helt særligt for mig,
at hun gjorde så meget ud af det.
EMILYS VEN
Og fordi hun holdt så meget af mig og elskede mig.
Pludselig i et splitsekund
mærkede jeg en energi bag mig.
Jeg tænkte bare:
"Glem det. Tænk ikke på det."
Jeg så hende helt tydeligt.
Hun lignede et lig i forrådnelse.
Jeg var stiv af skræk.
Og så forsvandt hun pludselig.
Jeg troede ikke, det ville ske igen.
Jeg havde aldrig forestillet mig, at det ville fortsætte.
Hun hamrede hænderne ned på mit hoved, og jeg kunne ikke trække vejret.
Jeg blev skrækslagen.
Jeg følte, jeg måtte fortælle det til nogen.
Så jeg fortalte min søster det.
Hun troede mig ikke. Det gør hun stadig ikke.
Jeg fortalte min mor det.
Hun sagde, jeg var skør.
Hun sagde, jeg så syner.
Jeg skulle ikke have sagt det.
Og så
husker jeg, at jeg sad ved bordet sammen med min far.
Emily? Hvad er der?
Emily, hvad er der?
Jeg henter noget vand.
Min far vendte sig om, men hun forsvandt bare.
Jeg begyndte at græde, fordi jeg var så bange.
Hvad sagde din far?
Han så bare sært på mig.
Efter alt det fortalte jeg det ikke til nogen.
Folk skulle ikke dømme mig for det, som jeg gennemlevede.
Jeg gik i seng en aften.
Jeg vågnede, fordi det gjorde ondt på halsen.
Jeg skyndte mig hen til spejlet for at se, hvad det var.
Jeg så et bidemærke.
Jeg ved, den lille pige bed mig.
På det tidspunkt var jeg skræmt fra vid og sans.
Det ryster mig virkelig,
at du følte dig så truet af det.
Du fortjener ikke at blive skræmt af den slags.
Så mødte jeg en fyr.
Jeg blev præsenteret for Ernesto af en fælles ven.
Jeg kunne lide ham med det samme.
Mine følelser blev stærkere.
Så sagde han, at han elskede mig.
Han spurgte, om jeg ville flytte ind, og jeg sagde ja.
Så jeg flyttede ind hos ham
og hans datter, Jacqueline.
Så boede vi sammen
i omkring 10 måneder.
Og den lille pige forsvandt bare.
Pist væk.
For første gang i lang tid
var jeg bare lykkelig.
Rør den aldrig nogensinde!
Så vidste jeg, at den lille pige faktisk var kommet fra spilledåsen.
Så snart, han tog den op, kastede han op.
Han sagde, det føltes som at holde rådnende kød.
Og han kunne lugte det.
Nu blev jeg bekymret for,
om den lille pige ville skade min kæreste.
Det var frygtindgydende.
Lige efter hændelsen med Ernesto
fortalte jeg ham sandheden om pigen og mine oplevelser med hende.
Det skræmte ham.
Derefter blev det faktisk værre.
Jacqueline?
Det er okay. Det er fint.
Det er din skyld.
Tag den skide ting og hold dig væk fra min familie!
Hun angreb Jacqueline.
Ernesto og jeg slog op.
Jeg kan huske, jeg græd, og jeg tænkte bare:
"Hvorfor sker det for mig?"
Forholdet var seriøst. Vi talte om at gifte os.
Så det var meget hårdt for mig.
Det var virkelig slemt nu,
fordi den lille pige angreb andre.
Så efter det
tog jeg spilledåsen og halskæden med hen til et medium
for at få en læsning af det.
Hvem er du?
Hvad hedder du?
Emily!
Hun hed Emily.
Jeg troede, det var min gudmor, der fik indgraveret mit navn
på låget af spilledåsen.
Men nej.
Det var den lille piges.
Det var hendes spilledåse.
Mediummet fortalte mig, at hun blev myrdet.
Han kaldte hende en "strandvasker".
Altså et lig, der skyller i land.
Hun fortalte ham…
Hun fortalte ham, at hun ikke ville forlade mig.
Hun ville blive hos mig.
Jeg ønsker bare, at det holder op.
Jeg vil ikke mærke hende mere. Jeg vil ikke se hende mere,
og jeg vil ikke føle mig bange.
For mig er det afgørende, at jeg kommer af med den lille pige.
Tekster af: Pia C. Hvid