EN ORIGINALSERIE FRÅN NETFLIX
Snälla.
Släpp ut mig!
Nej!
Jag heter Hannah, och min pojkvän och jag bodde i en stuga som var ren ondska.
FÖLJANDE ÄR EN SANN BERÄTTELSE
Jag är född i Juneau i Alaska
och flyttade till Montana när jag var 13 dagar gammal.
Jag hade en svår uppväxt.
Mina föräldrar var oerhört strikta kristna fundamentalister.
Kyrkan varje söndag och bibelstudier varje dag.
Jag hade inte så många vänner som barn.
Vi hade inte mycket kontakt med stan.
Mamma var hemmafru.
Mamma och jag var alltid hemma på dagarna.
Mamma var ganska hårdhänt, och en gång när jag lekte utomhus…
Sluta, Hannah.
Hannah!
Sluta, sa jag.
Det räcker!
Nej!
Nej, mamma, nej!
Nej! Nej.
Nej.
Tyst!
Mamma! Mamma!
Var tyst, sa jag!
Hon satte munkavle på mig
och band fast mig i en stol i källaren i mörkret
tills pappa kom hem från jobbet, fyra eller fem timmar senare.
Mamma sa att det var hennes plikt
att göra mig ödmjuk inför Gud.
I tonåren började jag ifrågasätta mycket av vad mina föräldrar hade lärt mig,
och det ledde till många konflikter.
Det var en väldigt jobbig barndom.
Men jag fick ett jobb när jag var 15, på ett pizzaställe,
och jag fick rätt så bra kompisar.
Hej, Hannah.
Fan, det är mamma.
Kom nu.
Mamma slog mig i ansiktet med min väska.
Läppen sprack.
En arbetskamrat konfronterade mig.
"Lyssna, antingen flyttar du hemifrån,
eller så ringer jag polisen och socialen
för normala föräldrar gör inte så där."
Jag lämnade in en ansökan
och eftersom jag hade jobbat länge
kunde jag klara mig på egen hand.
Jag städade ur mitt rum, sen var det över.
Hannah!
Dra åt helvete!
Kör bara.
Hannah!
Jag hade träffat en handikappad krigsveteran, Jesse.
Jesse hade sett blåmärkena som jag hade på halsen,
och han behövde nån som hjälpte honom hemma.
Hans ben var skadat, så jag flyttade in i Jesses hus.
Jag har massor att tacka Jesse för, för annars…
Jag hade nog inte klarat mig under den delen av mitt liv utan dig.
-Det var hemskt… -Jag känner samma.
Jag hade brutit benet vid fotleden, och du ställde upp
när jag behövde hjälp,
och jag visste att du behövde nån för att börja må bättre.
Ja, det håller jag med om.
Det var tidigt på hösten. Jag hade ingen inkomst, inget jobb.
Jesse hade en vän som hette Drew som bodde i Kalifornien.
Drew erbjöd mig jobb på sin cannabisodling
så jag bestämde mig för att sticka till Kalifornien.
Det kändes som ett logiskt val då.
Jag åkte ner till TRIMCAMP där de bearbetar all skördad marijuana.
Det var ett helt nytt kapitel, för plötsligt var jag fri.
Det var en väldigt ny upplevelse. Lite av en kulturchock för mig.
Hej.
-Välkommen till TRIMCAMP. -Hejsan.
-Drew. -Hannah.
Det var en väldigt lycklig och positiv plats.
Väldigt välkomnande. Det var som ett helt nytt liv och en ny familj.
Norra Kalifornien-livet där man odlade gräs och gillade Grateful Dead.
Det var spännande.
Under tiden på TRIM började Drew och jag inse
att vi hade ganska starka känslor för varandra.
En kväll avslutade jag en påbörjad tatuering som han hade.
-Gillar du den? -Ja.
Jag gillar din nya frisyr.
När dörren väl hade öppnats, blev vi väldigt kära.
Drew och jag flyttade ihop i hans hus, som…
…var en otroligt fallfärdig ombyggd skogshuggarstuga på Cobb Mountain.
Det kändes som ett riktigt äventyr och var så spännande.
Nästa morgon stack Drew iväg.
Han hade fyra trädgårdar att sköta, så han skulle vara borta i flera dagar.
Där satt jag med mina saker.
"Vad ska jag hitta på nu?"
Det fanns ett konstigt oåtkomligt utrymme i väggen
som inte verkade stämma med planlösningen
Jag undersökte det inte närmare,
för jag ville inte snoka
i min nya pojkväns hus.
Nar han kom tillbaka satt vi och pratade.
Lägg av!
Vill du se en sak?
Visst.
Det finns nåt bakom den här väggen.
Jaså?
Det gör det.
Okej.
Var då?
Vad fan?
Det var det konstigaste jag sett.
Det hade funnits en dusch en gång i tiden.
Uppe i taket fanns en stor ring som var fastskruvad i taket.
Som nåt man kunde fästa en köttkrok vid.
Golvet var täckt av gamla rakblad.
Vi förstod ingenting.
"Vi kollar vart det tar vägen."
Avloppet måste ju leda nånstans.
Vi gick ner i källaren.
Jag klev upp på en avsats vid varmvattenberedaren.
Bakom varmvattenberedaren fanns en utgrävd gång.
Det fanns flera öppningar till tunnlar som ledde vidare in i huset.
Det fanns en hink.
Vi tittade upp, och det var avloppet där duschen var.
I hinken fanns nån sorts gelatinartad, svart massa.
Det såg ut som 20 år gammalt koagulerat blod.
Det droppade direkt från avloppet ner i hinken.
Det fanns inga rör eller så.
I ett litet rum hittade vi resterna av en madrass.
Jag trodde att nån hade hållits fången där.
Nån hade bott där tidigare, som kanske var en seriemördare
eller som torterade nån eller några personer.
Efter det där förändrades energin i huset.
Konstiga saker hände.
Varenda jävla gång.
Min favoritdetalj.
Vad fan?
Drew!
Vad? Vad, vad?
Drew, hör du det?
Vad?
Musiken, pappskalle.
Lämnade du stereon på?
Vi har ingen stereo.
Fan. Fan.
Nej, Drew, vänta!
Drew?
Drew.
Drew?
Sluta larva dig.
Drew?
Gud!
Det hade hänt förut att han haft hyss för sig
som inte var särskilt trevliga,
men den här gången var jag verkligen jättearg.
Men ärligt talat hörde vi båda musiken.
Vi kände definitivt att det fanns en väldigt negativ energi
som hade med musiken att göra och det vi släppte ut från det där rummet.
Han trodde att det var efter att de öppnade väggen som det hände nåt.
Att allting hade förändrats efter det.
Jag var trött på att ha det otäcka rummet där folk kanske hade blivit mördade
i vårt hus.
Jag sa: "Lyssna, vi ska spika för det där."
Vi spikade för bräder igen och målade om.
Vad tusan?
Drew!
Vad fan har du gjort med mig?
Vad i helvete?
När vi vaknade hade vi konstiga skärsår, som från rakblad,
på nästan hela överkroppen och armarna.
De följande morgnarna hade vi fler och fler
och de var så smärtsamma att vi inte borde
ha kunnat sova medan vi fick dem.
Att ha den där känslan av att sova
och inte vara tillräckligt medveten för att fatta vad som händer,
att jag får djupa smärtsamma sår över hela mig…
…plus att vi hittade hundratals rakblad i den där duschen…
Det låg nära till hands att misstänka ett samband.
Jag var väldigt uppskrämd och sa till Drew att vi borde flytta.
Men Drew tänkte ut en bra plan…
Han trodde att energin som fanns där bara var arg för att den var instängd
och att han borde kanalisera den och släppa den fri
så att den kunde få ro.
Han försökte kanalisera all energi i huset genom sig själv.
Han och jag bråkade om det.
Jag gick in i vårt rum, smällde igen dörren och låste.
Han gjorde mig alldeles vettskrämd.
Huset är hungrigt, mata huset.
Huset är hungrigt! Mata huset! Huset kräver blod!
-Mata huset! Mata huset! -Vad fan?
Huset kräver blod! Mata huset!
Huset är hungrigt, mata huset.
-Huset är hungrigt. -Drew?
Mata huset. Huset är hungrigt.
Huset är hungrigt. Mata huset.
Huset är hungrigt, mata huset.
Huset kräver blod!
-Drew? -Huset är hungrigt.
Mata huset!
Drew, sluta.
Snälla?
Huset är hungrigt, mata huset.
Huset kräver blod!
-Snälla? -Huset är hungrigt, mata huset.
Huset är hungrigt, mata huset.
Huset är hungrigt!
Mata huset! Huset är hungrigt, mata huset.
Fan! Kom igen!
Han körde över mittlinjen
och krockade med en Ford.
Han hade inte bältet på sig och dog på platsen.
Jag ringde Jesse. "Drew är död." Jesse kom och hämtade mig.
Vi var båda i chock.
Det var rätt så hårt.
Hans mamma lät kremera honom.
Det här är Drew.
Det har varit svårt.
Jag saknar honom så mycket.
Det fanns en ondska i huset som tog Drews liv.
Det var en mörk energi som ville ha blod.
Den fick sitt blod.
Undertexter: Anna Norman