EN ORIGINAL SERIE FRA NETFLIX
Hjælp.
Luk mig ud!
Nej!
HJEMSØGT: OVERNATURLIGE OPLEVELSER
Jeg hedder Hannah,
og min kæreste og jeg boede i en skovhytte, der var ren ondskab.
DETTE ER EN SAND HISTORIE
Jeg blev født i Juneau i Alaska
og flyttede til Montana, da jeg var 13 dage gammel.
HANNAHS VEN
Min barndom var ret hård.
Mine forældre var meget strenge kristne fundamentalister.
HANNAHS VEN
Kirke hver søndag og bibelstudier hver dag.
HANNAHS VEN
Jeg havde ikke mange venner som barn.
Vi var ret isoleret fra byen.
Min mor var hjemmegående husmor.
HANNAHS VEN
Min mor og jeg var bare i huset hele dagen hver eneste dag.
Hun var meget hårdhændet.
Jeg kan huske engang, hvor jeg legede udenfor.
Stop det, Hannah!
Hannah!
Jeg sagde stop.
Så er det nok!
Nej!
Nej, mor! Nej!
Nej.
Ti stille!
Mor!
Ti stille, sagde jeg!
Hun kneblede mig og bandt mig til en stol i mørket i kælderen,
til min far kom hjem fra arbejde omkring fire eller fem timer senere.
Min mor sagde, at det var hendes pligt
at gøre mig ydmyg over for Gud.
Da jeg blev teenager, satte jeg spørgsmålstegn
ved meget af det, min forældre havde lært mig,
og det gav mange konflikter med dem.
Så det var en ret hård barndom.
Men jeg fik et job, da jeg var 15, på et pizzeria,
og jeg fik nogle gode venner.
Hej, Hannah.
Pis, det er min mor.
Kom så.
Min mor slog mig i hovedet med min taske.
Jeg flækkede læben sådan.
Min kollega sagde til mig:
"Enten må du flytte derfra,
eller også tilkalder jeg politiet og de sociale myndigheder,
for normale forældre gør ikke sådan noget."
Jeg sendte dommeren en anmodning, og på det tidspunkt
havde jeg arbejdet længe nok til, at jeg kunne frigøre mig hjemmefra.
Jeg tømte mit værelse, og så var det dét.
-Hannah! -Rend mig i røven!
Bare kør.
Hannah!
Jeg havde mødt en handicappet veteran, Jesse, igennem en fælles ven.
Jesse havde set mærkerne på min hals,
og han manglede nogen til at hjælpe til i huset.
Hans ben var skadet, så jeg endte med at flytte ind.
Jeg skylder faktisk Jesse en masse, fordi...
Jeg havde måske ikke klaret det i den periode af mit liv uden dig.
-Det var skørt. -I lige måde.
Min ankel var brækket, og du var der for mig, da jeg behøvede hjælp.
Jeg vidste, du behøvede nogen til at få gang i helingsprocessen.
Ja, det er jeg helt enig i.
Det var i starten af efteråret.
Jeg havde ingen indtægt og intet arbejde.
Jesse havde en ven, Drew, der boede i Californien.
Drew tilbød mig et job på sin cannabisfarm,
så jeg besluttede at smutte til Californien.
Det virkede mest logisk på det tidspunkt.
Så jeg tog til TRIMCAMP,
hvor de bearbejder de høstede hampplanter.
Det var et helt nyt kapitel i mit liv, for pludselig var jeg fri.
Det var en helt ny oplevelse. Det var nærmest et kulturchok for mig.
Hej.
Velkommen til.
Åh, hej.
-Drew. -Hannah.
Det var et lykkeligt og positivt sted.
Meget gæstfrit. Det var et helt nyt liv og en helt ny familie for mig.
Nordcalifornisk hampdyrker, Grateful Dead-livsstil.
Det var meget spændende.
TRIM voksede, og Drew og jeg begyndte at indse,
at vi havde stærke følelser for hinanden.
En aften lavede jeg en halvfærdig tatovering færdig på ham.
Kan du lide den?
Ja.
Jeg kan godt lide din frisure.
Da det skridt var taget, faldt vi for alvor for hinanden.
Drew og jeg flyttede ind i hans hus,
som var en utroligt ledeløs
ombygget bjælkehytte i Cobb Mountain.
Det var spændende og eventyragtigt.
Næste morgen kørte Drew faktisk bare.
Han skulle passe fire haver,
så han var væk i to eller tre dage.
Så jeg sad der og tænkte: "Hvad skal jeg lave de næste dage?"
Der var et mærkeligt,
uforklarligt indhak i huset,
der ikke gav mening, sådan som huset var bygget.
Jeg undersøgte det ikke nærmere,
for jeg prøvede ikke at snage i min nye kærestes hus.
Da han kom tilbage, hyggede vi os bare og snakkede.
Fuck dig!
Vil du se noget?
Klart.
Jeg siger dig, at der er noget bag væggen her.
Virkelig?
Tro mig.
Okay.
Vent her.
Hvad fanden?
Jeg har aldrig set noget lignende.
Det havde været et brusebad på et tidspunkt.
Der var en stor O-ring, der var skruet fast i loftet.
Ligesom noget, man kunne sætte en kødkrog i.
Og gulvet var dækket af gamle barberblade.
Det gav absolut ingen mening.
Jeg tænkte: "Lad os se, hvor det fører hen."
Afløbet må jo føre et sted hen.
Så vi besluttede os for at gå ned i kælderen.
I kælderen stod jeg på en hylde ved vandvarmeren.
Bag vandvarmeren havde nogen gravet en gang.
Der var en masse gange, der åbnede sig op
og gik længere ind i huset.
Der stod en spand.
Vi så op, og der var afløbet fra brusebadet.
Der var en geléagtig sort masse i spanden.
Det lignede 20 år gammelt størknet blod.
Der var bare frit fald fra afløbet og ned i spanden.
Der var ingen rør eller noget.
Der var et lille rum med resterne af en madras.
Det virkede, som om nogen havde været holdt fanget der.
Der havde boet nogen, der måske var seriemorder,
og som havde tortureret en eller flere.
Efter det skete, ændredes energien i huset ligesom.
Der begyndte at ske sære ting.
Hver eneste skide gang.
Min yndlingsdel.
Hvad fanden?
Drew!
Hvad?
Kan du høre det?
Hvad?
Musikken, narrøv.
Lod du radioen være tændt?
Vi har ingen radio.
Pis.
Nej, Drew. Vent!
Drew?
Drew!
Drew?
Hold op med det pjat.
Drew?
I guder!
Han var kendt for syrede jokes, der ikke var så rare,
men den her var jeg så vred på ham over.
Men vi hørte begge to musikken.
Vi følte virkelig, at der var en meget
negativ energi forbundet med musikken
især til det, vi havde lukket op for i det rum.
Han fortalte, han mente, at efter de åbnede den væg,
var der sket noget.
Noget var forandret ved alting efter det.
Jeg var træt af at have det vildt uhyggelige og muligvis
drabsrum i huset.
Jeg sagde: "Drew, lad os lukke det af igen."
Vi lukkede det af og fik malet det hele.
Hvad fanden?
Drew!
Hvad fanden har du gjort ved mig?
Hvad fanden?
Da vi vågnede, havde vi sår som efter barberblade,
og de var nærmest på hele overkroppen og ned ad armene.
Og de næste morgener havde vi flere og flere af dem,
og de gjorde så ondt, at det ikke var noget,
som vi ville have kunnet sove fra.
At have denne fornemmelse af at sove
og ikke være klar nok til at forstå, hvad der foregår omkring en…
At jeg var fuld af dybe og smertefulde snitsår.
…kombineret med, at vi havde fundet hundredvis af barberblade
i bunden af brusebadet, virkede ret åbenlyst forbundet.
Det var omkring der, at jeg blev virkelig bange
og begyndte at tale med Drew om at flytte.
Men Drew udtænkte en snedig plan om,
at den energi, der var der, måske var vred, fordi den var fanget,
og han måske kunne kanalisere den og hjælpe den fri,
så den kunne finde fred.
Han prøvede at kanalisere den energi, der var i huset, igennem sig selv.
Vi skændtes voldsomt over det.
Jeg gik ind på vores værelse, smækkede med døren og låste den.
Han skræmte livet af mig.
Huset er sultent, det skal fodres.
Huset er sultent! Det skal fodres! Huset kræver blod!
-Det skal fodres! -Hvad fanden?
Huset kræver blod! Det skal fodres!
Huset er sultent, det skal fodres.
-Huset er sultent. -Drew?
Det skal fodres. Huset er sultent.
Huset er sultent, det skal fodres.
Huset kræver blod!
-Drew? -Huset er sultent. Det skal fodres!
Hold op, Drew.
Kom nu.
Huset er sultent, det skal fodres. Huset er sultent. Det kræver blod!
-Kom nu. -Huset er sultent, det skal fodres.
Huset er sultent, det skal fodres.
Huset er sultent!
Det skal fodres. Huset er sultent, det skal fodres.
Fuck!
Kom nu!
Han kørte over midterstriben
og ramte en Ford F-350.
Han havde ikke sele på og døde på stedet.
Jeg ringede til Jesse: "Drew er død."
Jesse kom og hentede mig.
Vi var begge i chok.
Det var ret hårdt.
Hans mor fik ham kremeret.
Det her er faktisk Drew.
Det har været så hårdt.
Jeg savner ham så meget.
Der var noget ondt i det hus, som tog Drews liv.
Det var en meget mørk energi, der var ude efter blod.
Og det fik helt klart blod.
Tekster af: Pia C. Hvid