НАЙ-ХУБАВИТЕ ГОДИНИ ОТ ЕДИН ЖИВОТ
"Най-хубавите години от живота ни са тези,
които тепърва ще изживеем" Виктор Юго
Посвещава се на Пиер Бару, Франсис Оле и Самуел Хадида
Защо се разделихме ли?
Защото...
беше твърде красиво.
Прекалено перфектно.
И...
да, беше прекалено перфектно...
и малко ме плашеше.
Здравейте!
Днес, както ви обещах, ще тренираме вашата памет.
В игрови формат.
Нещо като викторина за събитията от последните 50 години.
Вие сте ги преживели, така че знаете отговорите.
Така ще поработи и паметта ви.
Да започваме ли?
През коя година Де Гол се отказа от властта?
През 69-та, много добре.
Кой беше първият човек на Луната?
Армстронг! Всички го знаят.
През коя година...
Какво? Дори не зададох въпроса!
През коя година умря Пабло Пикасо?
През 73-та. Някой знае ли месеца?
На 8-ми април, 1973 година. Кога Митеран спечели изборите?
На 10-ти май, 1981. Браво, мосю Гордон.
В коя година беше отменено смъртното наказание?
Също през 81-ва. А в кой месец?
Септември, да... Имате прекрасна памет.
Как умира Грейс Кели? - В катастрофа.
Някой помни ли годината?
Не ли? Минаха толкова години. През 1982-ра.
През коя година Яник Ноа победи в Ролан Гарос?
През 1983-та! - През 1983... да!
Кога бе открит тунела под Ламанша?
Да, не, не, не е вярно.
През 1994-та, браво!
През коя година умря лейди Ди?
През 97-ма.
Кога бяха атакувани кулите на Световния търговски център?
Искам и датата, не само годината.
На 11-ти септември, 2001 година.
Колко е рекордът на 100 метра в леката атлетика?
Да... а през коя година е поставен?
Най-хубавите години от живота ни...
са тези, в които живеехме, без да имаме нищо.
Тези, които ни караха да искаме да изживеем истински
времето...
отредено ни на земята
Най-хубавите години от живота ни...
са тези, които не виждахме, че ще отминат.
Толкова много изгасени свещи,
а сега ела...
да танцуваме.
Какво си спомняте от последните 50 години?
Изобретяването на телефона.
Нима телефона се е появил през последните 50 години?
Мобилните телефони! Интернeт!
Създаването на интернeт, наистина.
Какво помните особено добре от последните 50 години?
Добре ли си, татко?
Какво друго? - Точковата система за шофьорите.
Точковата система? На някого вземали ли са му книжката?
Появата на найлоновите чорапи! - Найлоновите чорапи.
Вече няма найлонови чорапи.
Сешоарите.
Сешоарите не са ли на повече от 50 години?
Най-хубавите години от живота ни...
са тези, които бъдещето ще ни даде.
Всеки нов сезон е ново предизвикателство.
Лято след зима,
пролет, есен.
Най-хубавите години от живота ни...
са тези, когато нищо не ни плашеше.
Дъждът скрива слънцето в хладния ден.
Време е да живеем и за нищо...
да не съжаляваме.
Ало, мадмоазел, бих искала да изпратя телеграма до Монте Карло.
Да, до Монте Карло. За мосю Жан-Луи Дюрок.
Дюрок, с "к".
Да, но проблемът е, че не знам адреса.
Лесен е за намиране. Той е автомобилен състезател.
Ще участва в рали Монте Карло.
Да, да. Моля ви, ако е възможно.
Така...
"Браво.
Гледах те по телевизията. Ан."
Не, чакайте, чакайте...
"Браво. Обичам те, Ан."
Изисква се смелост, за да се изпрати толкова хубава телеграма.
Не е обичайно красива жена
да изпрати такава телеграма. Това е фантастично.
Лично аз не бих се осмелил.
Фантастично е, когато го направи жена.
Ако поддържам тази скорост ще стигна до Париж в...
6:00, 6:30 сутринта.
По това време тя още ще спи.
Какво да направя? Да й се обадя от някое бистро ли?
Да отида ли направо у тях?
При жена, която е написала в телеграма "Обичам те"...
Бих могъл да отида у тях.
Да, ще отида. Защо не?
Решено, отивам у тях.
Качвам се, звъня един път... втори път...
Не, само веднъж. Не искам да я безпокоя.
Тя доста дълго става.
Може би няма да отвори вратата, но ще попита: "Кой е там?"
А аз отговарям...
Не, не мога да кажа: "Жан-Луи е".
Ще кажа: "Таткото на Антоан".
Да, това е по-добре.
"Кой е там?" - Таткото на Антоан."
Тогава тя отваря вратата.
Сега сме лице в лице.
Разбира се, тя се смущава.
Нали ми изпрати тази телеграма. "Обичам те"...
Тя се смущава, нормално е. Тя си е вкъщи... и се смущава.
Накрая казва: "Ще ви направя кафе.
Толкова дълго сте шофирал, ще ви направя кафе."
И аз пристъпвам вътре.
Не, преди тук имаше друго куче.
А, ето още едно.
При останалите ли да го поставя? - Да.
Само минаваш ли? - Да.
Как стоят нещата с майка ти?
Лошо, голяма досада е.
Не говори така. Всички сме досадни.
Бабо? - Да?
Как се запознахте с дядо? Всеки път разказваш различна история.
Разказвала съм ти я 1000 пъти! - Знам...
Той беше каскадьор. Падна направо от небето.
Нарани си глезена.
Аз бях момичето за сценария и започнах да се грижа за него.
Той искаше да продължа да се грижа за него,
което и направих.
ВЕТЕРИНАРНА КЛИНИКА
Сега пък какво? - Край, не мога повече.
Един тип ми се обажда в 1:00 и ми казва, че кучето му умира.
Бягам там. Кучето си беше добре,
но той изведнъж започна да ми крещи...
Колкото и светът да се променя, любовта си остава една и съща.
Каква любов? Не беше любов, мамо!
Вижте как се маскирам, за да ме оставят на спокойствие.
А ти защо си тук? - Дойдох да помогна на баба.
По-добре да беше си стояла в училище!
Не бъди груба. Искаш ли чай?
Трябва да се върна в конюшните.
Една кобила ще се жреби. Виж я.
Красива е. - Не е ли великолепна?
Чудно момиче. Ела да пием чай.
Само секунда. - Какво има?
Добре, имам десет минути. Налей ми чай.
Ти я глезиш прекалено много. - А защо не?
Разбира се, дъщеря ми е красавица. Любуваме й се!
Добър ден.
Мога ли да ви помогна, мосю?
Не ме ли познахте?
Не.
Последния път, когато ме видяхте, бях ей толкова малък.
Така ли? А кой сте вие?
Аз съм Антоан... Антоан Дюрок.
Вие сте синът на Жан-Луи?
Да, това е баща ми.
Как е той?
Всъщност... не много добре.
Ето защо си позволих да ви потърся.
Не беше лесно да ви намеря.
Помните ли дъщеря ми Франсоаз?
Не... тоест да. Малко.
А това е моята внучка.
Не, нея не я познавам.
Значи...
Той не е съвсем здрав? - Не, не е.
Трябваше да го настаня в дом със специални грижи.
Трудноподвижен е,
а паметта му идва и си отива...
и всеки път, когато го посетя,
единственото нещо, което си спомня сте вие.
Аз ли? - Да, вие сте най-красивия му спомен.
Дали бих могла да...
Би било прекрасно, ако може да го посетите.
Говорих с доктора му...
и ние мислим, че едно ваше посещение ще е полезно за него.
Но след като той нищо не помни...
Вашето посещение може да промени нещата.
Всъщност ние с баща ви не се разделихме много добре.
Той не преследваше само коли на състезание,
но и всички срещнати полички.
Може би това е останало в миналото.
На колко години сте в момента?
Също като Франсоаз, нали?
Някъде около 57, 58, нали?
Извинете.
Ало. Започна ли?
Изпратете за д-р Боровски, моля. Не мога да се справя сама.
Няма проблем.
Една кобила се жреби.
Казва се "жребене" ли?
Да, кобилите се жребят, а кравите се телят.
Смешна дума, "жреби".
Да, това е думата.
Ще се радвам, ако отидете да видите татко.
Моя любов...
Прекрасно е да ти кажа "Моя любов".
Само ние...
и никой друг. Без знамена и барабани.
Моя любов...
От сутринта през деня и до здрач.
Често ми липсваш.
Винаги ми липсваш.
Моя любов...
Хвани ръката ми, всичко е наред, последвай ме.
Където поискаш,
когато поискаш, аз те обичам.
Небето е толкова синьо,
а времето ни е толкова кратко.
Днес много ни провървя. На гости ни е Венсан Винел.
Благодаря, че сте тук. Познаваме ви от "Гласът на Франция".
Нека да го аплодираме, че е тук.
Дочакахме ви.
Заповядайте, Венсан.
Здравейте, дойдох да видя мосю Жан-Луи Дюрок.
Мосю Дюрок? Той не е тук.
Не обича събиранията.
Най-много обича самотата и своята количка.
В нея се чувства добре. Мечтае, спи, чете стихове...
Ето го и него.
Винаги е сам и винаги на едно и също място.
Подремва, мечтае. Учи много стихове наизуст.
Чудесно е, че дойдохте. Той ще се зарадва.
Да ви придружа ли дотам? - Не, не е необходимо.
Мерси. - Няма защо.
Той често говори за вас.
Така ли? - Да.
Здравейте.
Мога ли да седна тук?
Да.
Вие нова ли сте?
Не.
Не, дойдох да поразгледам наоколо.
Човек никога не знае.
Вярно е, но вие сте твърде млада, за да сте тук.
Добре ли се чувствате тук?
Мястото е търпимо. Това е...
най-доброто от най-лошото, както казва синът ми.
А с какво се занимава синът ви?
С какво ли не се занимава.
Мечтаеше да стане пожарникар,
но му липсва вътрешен огън.
Често ли ви посещава? - Кой?
Вашият син. - Аз нямам син.
Който ви каза, че имам? - Извинете, така помислих.
Няма проблем. А вие имате ли син? - Не, аз имам дъщеря.
А тя с какво се занимава? - Ветеринарен доктор е.
Какво е специализирала?
Тя... лекува животни.
А, да... щом е ветеринарен доктор...
Най-вече коне.
Да, жените харесват коне.
Добра ли е с вас? - Да.
Често се караме, но се обожаваме.
Същото е и със сина ми. Караме се, но се обичаме.
Отдавна ли живеете тук?
Тук не се живее.
Тук се чака да умреш.
Плаши ли ви смъртта?
Смъртта е...
данъкът, който плащате за живота си.
Предполагам, че тук има някакви развлечения?
Някакви занимания?
Понякога канят тъжни клоуни,
за да ни накарат да умрем от смях.
Понякога канят някакви певци като сега.
Как минават дните ви?
Умирам от скука по цял ден.
Нощем сънувам кошмари...
или прекрасни сънища.
Какво сънувате?
Красиви жени.
Аз много обичах жените.
Знаете ли... бях красавец като млад.
Имах сочни устни. Рядко говорех.
Жените ме смятаха за умен, защото мълчах.
И бях много красив.
Винаги съм обожавал жените.
Особено една, на която вие приличате.
Приятно е да го чуя, мерси.
Може да забравите всичко на света...
само не и нечии очи.
И гласът ви е почти същия.
Тя можеше да стане жената на моя живот...
но аз не бях на ниво.
На ниво?
Да, на ниво.
Тогава бях автомобилен състезател...
и наистина дяволски красив.
Като вас.
Вие и сега сте красив.
Това не е вярно.
Жените лъжат толкова очарователно.
Така ли мислите? - Да.
Някога и аз много лъжех.
Не можех да се сдържам.
Тя не можа да ми го прости.
Кое по-точно?
Другите жени.
Как се казваше?
Казваше се Ан.
Монмартър 1540. Телефонният й номер.
Тогава нямаше мобилни телефони.
Не сте ли я търсил след това? - Не.
Сега сигурно е стара и грозна
като мен.
Не се опитах да я намеря, защото не бях на ниво.
Ходехме заедно в Довил, за да видим децата си.
Те учеха в един и същ пансион.
Тя с какво се занимаваше?
Работеше в киното. Момичето за сценария.
Съпругът й беше каскадьор.
Създаде ни много неприятности.
Защо?
Защото беше умрял...
но не и за нея.
Трудно е да се конкурираш с мъртвите.
Вашата история е много тъжна. - Какво да се прави.
Всички любовни истории завършват зле.
Само във филмите завършват добре.
Значи...
преди сте бил автомобилен състезател.
Кой ви каза?
Вие току-що ми казахте.
Наистина ли? Аз ли ви казах?
Да.
Сигурно ви отегчих.
Въобще не. - Вие сте първата.
Тукашните старчоци казват, че съм отегчителен.
Изглежда наистина съм станал отегчителен.
Така ли е? - Не.
Не сте.
Не понасям други стари хора.
Синът ви често ли ви посещава?
Престанете да говорите за сина ми.
Никога не съм имал син.
Ако имах син той не би ме захвърлил на място като това.
Виждате ли онази малка портичка?
Там долу вдясно. Виждате ли я?
Идвам тук всеки ден, седя и я наблюдавам.
Защо?
Подготвям бягството си.
Бягство ли?
Старческите домовете са като затворите.
Мечтая да избягам.
Къде ще отидете?
Там, където няма да има никакви забрани.
Нямате ли приятели тук?
Не.
Тук сме събрани стари пръдльовци,
които не понасят глупавите младоци.
Защо не помолите сина си
да ви взема понякога оттук?
Вие наистина сте голям инат.
Продължавате да настоявате, че имам син.
А вие имате ли син?
Не. Аз имам дъщеря.
Дъщеря ли? Ясно...
Искате ли да избягате с мен?
Да.
Какво правите?
Подготвям бягството си за утре.
В 5:00, когато всички още спят и няма медицински сестри.
Точно в 5:00.
Наистина ли сте готова да избягаме заедно?
Не мога просто така да избягам... имам магазин.
За какво ви е този магазин?
Той е част от живота ми.
Бих искал и аз да съм част от нечий живот.
Помолете дъщеря си да наглежда магазина.
Това би било безразсъдно.
Кога за последно сте правила нещо безразсъдно?
Имате ли кола? - Да.
Каква марка?
Ситроен 2 CV. - Ситроен с две конски сили?
Това означава по една конска сила на човек.
Защо карате 2 CV?
Винаги съм харесвала тази кола и съм й вярна цял живот.
Вярна?
Всички сме верни докато не намерим нещо по-добро.
Ужасно е, но е истина.
Отнася се и до жените, и до 2 CV.
За мъжете също.
Не мисля така.
Не мислите ли? - Не.
Това е много красив жест.
И тя често правеше така.
Със същия жест като вас си оправяше косата.
Много красив жест.
Направете го пак.
Сега ще ви покажа нещо.
Нося тази снимка в себе си вече 50 години.
Тя е красива.
И двамата сме красиви.
Не си ли я искате обратно?
Да.
Трябва да вървя.
Вече?
Да.
Ще се радвам да продължа да ви разказвам за нея.
Тази снимка каза всичко.
Спомням си всичко, сякаш беше вчера...
а какво съм правил вчера не си спомням.
Колкото повече ви говоря, толкова повече приличате на нея.
Пак ще се видим.
Ще се видим.
Ами...
Сбогом... а може би и довиждане.
Довиждане.
А какво ще правим с бягството?
Нямам право да ви взема със себе си.
Защо, омъжена ли сте? - Вдовица съм.
Защо вдовиците са толкова красиви?
Винаги ли носите будилник? - Винаги...
за да ми напомня как бяга времето.
Сега ще го наглася за... 4:00.
За 4:00.
Часът на великото бягство. С вас.
Така че нека да се срещнем в...
5:00 часа? На портичката.
Става ли?
Съгласна ли сте?
Съгласна съм.
А сега, ако не сте против, ще направя упражненията си.
Още ли спортувате?
Преди много време бягах.
След това... бодро крачех.
След това се разхождах.
Сега се влача.
Наближава време за вечеря.
Ще вечеряте ли с нас? - Не, мерси, живея много далеч.
Да ви откарам ли, мосю Сърдитко? - А ще си легнеш ли с мен?
Ще видим след вечеря.
Кой иска още малко? - Не, благодаря.
Той говореше с мен като с непозната.
Никога не съм си представяла, че мъж може
да ме обича толкова силно.
Ще отидеш ли там отново?
Много ми се иска.
Докато вървях към него
сърцето ми биеше като на тийнейджърка.
Той ме позна и в същото време не.
Съседката ви ми каза, че сте отишла при дъщеря си
и затова реших да дойда тук. Не знаех как да ви благодаря.
Вие сътворихте истинско чудо. Много мило от ваша страна.
Той сякаш се е подмладил с 20 години.
Много се радвам.
Ще хапнете ли с нас един десерт?
Да, с удоволствие.
Вие се интересувате от красиви коли като баща си.
Ако родителите ни не бяха глупаци аз щях да бъда твоя сестра.
За какво мислиш, мамо?
Сякаш не си тук с нас.
С вас съм... но преди 50 години.
Помниш ли, че искаше да станеш пожарникар.
Но така и не станах.
Какъв е бизнесът ти сега? Ти май нещо спомена.
Бизнесът ми основно е свързан с интернeт,
но имам хоби. Увличам се от историята на киното.
Пиша статии, даже книги, основно за Холивуд.
Сега пиша за "Крадци на велосипеди".
Какво е това?
"Крадци на велосипеди" е филм на Де Сика.
Великата класика на италианския неореализъм.
Той е предшественик на френската "Нова вълна".
Заснет е в следвоенния Рим.
Мрачен, тъмен и беден.
С непрофесионални актьори.
Всъщност това е историята на едно момче,
което винаги се опитва да помогне на баща си.
Може би затова филма ме трогна и реших да пиша за него.
Трябва да го гледате. От него е произлязла "Новата вълна".
Имате ли нещо против да си поискам билков чай?
Ето един разумен човек. - Аз ще го приготвя.
Това е забавно. Точно така казваше и екссъпругата ми.
При това винаги с упрек.
Много пъти ли сте се женил?
Два пъти.
А ти?
Един път и половина.
Един път и половина? Как така?
При втория ми брак в кметството
не можах да кажа "да".
На въпроса дали ще бъда с него в добри и в лоши дни казах:
За добрите дни съм съгласна, но за лошите не ме бройте.
Всички помислиха, че се шегувам, но не беше така.
За моята професия ли говорите? - Не, не за твоята.
Разкажи ни за моята професия, Антоан.
Какво? - Няма ли да ни разкажеш?
Не, сега ще разкажа за моята професия.
Добре, разкажи ни. - Какъв ще стана като порасна?
Кажи ни. - Пожарникар!
Пожарникар? - И с мен ще има 36 пожарникари!
36 с теб ли? - Не, с мен ще са 37.
И ти ще им бъдеш началник ли?
И все пак... как намирате баща ми?
Гласът му е същият.
Не ви ли говори за бягство?
Да.
Франсоаз, харесва ли ти да бъдеш ветеринар?
Е, за мен това е любима работа.
Още когато живеех в Нормандия се влюбих в този край.
Обикнах конете от цялото си сърце
и затова избрах да стана ветеринарен доктор,
за да мога да им се посветя.
След това решихме да се преместим в Бомон-ан-Ож,
по-близо до морето, конезавода... и хиподрума.
Тук успях да науча занаята както трябва.
Помниш ли песничката "Мосю, забравихте си коня"
от пансиона? Директорката я имаше на плоча.
Не много добре. Помня само припева.
Мосю... Мосю, забравихте си коня.
Не оставяйте коня си тук,
на него няма да му е добре...
Стараех се да не го покажа...
Той разбира се ужасно се е изменил...
но това толкова ме трогна.
Измина цял един живот.
Може би не трябваше да се разделяме.
Срещата ме развълнува силно.
Това беше той...
и сякаш вече не беше той.
Винаги съм харесвала...
онази мъжественост, която имаше преди,
а сега изведнъж сякаш аз съм мъжът.
Това също е много трогателно.
Да, много. Само ако...
и все пак...
нещо в него си е останало същото.
Такъв е животът.
Кой знае какво щеше да се случи.
Когато не приемат нещо сериозно
хората казват: "Като на кино".
Защо смятат киното за нещо несериозно?
Не знам.
Може би защото ходим на кино, само когато нещата са добри.
Трябва да ходим, когато нещата не са добри ли?
Защо не?
Вие шофирате много добре.
Не много бързо, но много добре, много добре...
Това е добро начало. - Така ще бъдем повече време заедно.
Добър отговор.
Защо сте толкова внимателна с мен?
Мислите, че умирам ли?
Вие обичате ли музика?
Да, много обичам музика.
Музиката винаги е на 20 години.
Това е Калогеро, любимия ми певец.
Наистина ли?
Колко е хубаво, че ме изведохте!
Много ми е приятно.
Аз държа на думата си.
И все пак ми е ужасно приятно.
С какво се занимавате в живота?
Работя.
Имам много проекти.
Според мен самата вие сте един прекрасен проект.
Помните ли нещо за Довил?
Никога не съм бил там.
Познавам Рим. Имах...
Обичах една жена в Рим.
Имахме дъщеря.
Не, никога не съм бил в Довил.
Добър ден, мосю.
Национална жандармерия, добър ден.
Спряхте ни, защото разговаряме ли?
Не, карахте твърде бавно.
Това е толкова опасно, колкото и бързото шофиране.
Човекът е прав. Полицай, прав сте.
Когато аз карах бавно винаги свършваше зле.
Загубих всичките си състезания. - Извинете ни.
Не се притеснявайте. Аз ще карам и ще тръгнем по-бързо.
Накъде пътувате? - За Довил.
Ще ви придружим малко. Шофирайте безопасно и главното...
малко по-бързо! - Мерси, мосю жандарм.
Значи не сме достатъчно бързи?
Не е достатъчно бързо? Сега ще им покажа какво е бързо.
Още не съм забравил как се прави!
Газ до ламарините.
Какво? - Давам газ до ламарините.
Колкото по-бързо карам, толкова по-млад ставам.
80... 90! 100!
Дай ми целувка. Целувка, целувка!
Внимавай!
Виждам всичко прекрасно.
Внимателно, спирачките са слаби.
И какво... ние трябва да ускоряваме, а не да спираме.
Малко по-бавно. - Нима не карам бавно.
Засякохме сив Ситроен 2 CV.
Движи се с 93 км/ч.
Регистрационен номер 1264 CL 14.
Благодаря, Зелено канарче. Тук, Гръмотевицата, сега ще ги спрем.
Национална жандармерия, добър ден.
Моля, талона на колата, книжката и гражданската отговорност.
Какво нарушихме?
Шофирахте с 93 км/ч.
Не е вярно. Вие лъжете.
Аз ли лъжа? - Да, карах с над 100.
Значи признавате нарушението? - Да!
Книжката ви, моля.
Не я нося в себе си. Казвам се Жан-Луи Дюрок.
А аз съм папа Франциск.
Много ми е приятно.
Извинете, но трябва да ви направи тест за алкохол.
Надуйте това.
Не, надуйте тук.
Не е вярно. Вие лъжете.
Аз ли лъжа? - Да, карах с над 100.
Здравейте. - Здравейте.
Събудих ли ви?
Да, аз тъкмо ви сънувах.
Хубав ли беше сънят? - Да!
В него вие убихте двама жандарми.
Какво? - Убихте двама жандарма!
Защо? - Не знам.
На тях като им кажеш нещо накриво направо полудяват.
Мога ли да седна? - Да.
Всичко наред ли е? - Да, всичко е наред.
Още ли не искате да спите с мен?
Ще мина по-късно. Нещо за пиене?
Не, добре съм, мерси.
Коя сте вие?
Посетих ви преди два дни.
Аз съм Ан Готие. - Това е невъзможно.
Ако бяхте Ан Готие щях да ви помоля да се омъжите за мен.
Преди 50 години се опитахте.
Не се ли получи?
Не, не се получи.
А защо не се получи?
Защото бяхте не само автомобилен състезател, но и прелъстител.
Отдавна вече не шофирам.
Вашата директорка ми разреши
да ви изведа на еднодневна разходка. Съгласен ли сте?
Един ден... не би бил достатъчен.
Понякога за един ден може да се изживее цял един живот.
Стига да е кратък.
Коя сте вие, за да ми говорите така?
Най-добрият ви спомен, според сина ви. - Синът ми добре ли е?
Да, подари ми красив букет цветя.
Защо и на мен не ми подарява?
Дори когато печеля.
Аз също обичам цветя.
Когато печелех състезания получавах букети
от красиви момичета. - Забелязах го.
С какво се занимавахте през всички тези години?
Често мислех за вас. - А аз за вас.
Никога не бях толкова щастлива, както когато бяхме заедно.
А аз никога не съм се страхувал толкова.
Плашех ли ви? - Да.
Искахте да бъдете последната жена в живота ми.
Това е доста страшно.
Наистина ли сте Ан Готие?
Имах дъщеря на същата възраст като вашия син.
Работех в киното. Бях сценаристка.
След вас срещнах един продуцент, който беше много мил с мен.
Успокои ме, защити ме.
В крайна сметка се омъжих за него.
Покрай него и аз станах продуцент.
Тъй като правихме само арт-хаус филми
едва не се разорихме.
След това се преместих в Нормандия...
близо до дъщеря си.
Отворих магазин.
През всички тези години,
всеки път, когато се качвахте...
в състезателната си кола се молех за вас.
Виждах ви в различни списания,
с много хубави момичета.
Правех го нарочно.
Мислех си: "Ан ще ревнува".
Да, аз ревнувах.
Е, ще дойдете ли с мен на разходка, мосю Прелъстител?
Защо изглеждате по-млада от мен?
Защото нося повече грим.
Не, защото сте много по-нежна.
Ако се решите на разходка с кола с мен...
къде искате да отидем? - Не знам.
Някъде откъдето няма да може да се върнем.
Толкова далеч ли?
Какво ще кажете за Нормандия?
Да.
Предпочитам Бретан, но и Нормандия не е зле.
О, да, Нормандия...
Връщам се и виждам моята Нормандия...
Да ви рецитирам ли едно стихотворение?
Да.
Аз - кроткият сирак, - богат
с очи по-сини от простора,
дойдох в града при всички хора -
видяха в мен наивник млад.
Вие мен не ме помните, но помните Верлен.
Верлен го виждам много по-често.
На двадесет, все още плах, в гърдите с трепети неясни,
разбрах - жените са прекрасни,
но аз не съм красив за тях.
Не съм храбрец и в младостта -
Макар без цар и без родина -
Поисках в битка да загина,
но ме отблъсна и смъртта.
Аз нямам близък, ни другар,
защо съм се родил тогава...
О, всички вие...
О, моите мъки кой познава?
Молете се за бедния Гаспар.
Проклети комари!
Ще бъде хубаво ако някога комарите станат вегетарианци.
Когато гледам гърдите ви виждам двойно.
Моля? - Когато гледам гърдите ви...
виждам двойно.
Така ли?
Обаче аз съм облечена.
Слушахте ли снощи речта на Митеран?
Не... защо? - Просто така питам.
Сигурен ли сте, че беше Митеран?
Защо днес не се храним в трапезарията?
Помислих си, че би било хубаво да си направим малък пикник.
С кравите ли? - Да, с кравите.
Като дете видях реклама на сирене "Смеещата се крава"
и дълго вярвах, че кравите се смеят.
Защо кравите не се смеят?
Аз обичам крави... но мразя тези комари!
Вие ли сте новият ни доктор?
Може би.
Каква е вашата специалност?
Казах ви вече. Сърцето.
Кардиолог ли сте?
Когато съм влюбена, да.
А сега влюбена ли сте?
Това е... много сложно.
Защо постоянно ми се пикае?
Защото пиете много вода.
Харесва ми да ми се пикае.
Ако бях богат щях да пикая по цял ден.
Ако бяхте какъв? - Ако бях богат.
Бих пикал по цял ден.
Искам да ви изрецитирам едно мое малко стихотворение.
Вие ли го написахте? - Да.
Това е цялото ми творчество. Не съм написал нищо друго.
Тя имаше куче,
но аз обичах нейното котенце.
Казах й избери: Или аз, или кучето.
Тя избра кучето си,
а аз загубих котенцето й.
Това ли е краят? - Да, това е.
ХОТЕЛ "НОРМАНДИЯ"
Какво правим тук?
Нищо ли не си спомняте?
Каква е тази кола там?
Каква кола?
Бялата.
Там няма бяла кола.
С нея участвах в рали Монте Карло.
Стаята ни беше №26.
26 ли? - Два пъти по 13.
Какво правим тук?
Добър ден, мосю. - Добър ден, мадам.
Стая 26 свободна ли е?
Резервирахте ли я? - Да, преди 50 години.
Съжалявам, хотелът е пълен. В града има фестивал.
Само за пет минути.
Още не е време за лягане.
Това ли е новата ми стая?
Всичко между нас започна в тази стая.
Защо?
Заради съпруга ми.
Но той е мъртъв.
Годините преживени от нас
ни учат със строгата си трезвост,
но отново всичко се забравя и...
любовта е по-силна от нас.
Най-добре е да взема влака.
Може ли нещо предварително да бъде предрешено...
Любовта сама ще ни заповяда,
защото любовта е по-силна от нас.
Любовта е много по-силна от нас.
Мадмоазел, моля ви, подгответе сметката за стая 26
и разберете кога тръгва следващия влак за Париж.
Какво да правя, когато си близо до мен?
Времето е забулено в мистерия.
Бризът на вечерта е толкова нежен.
Любовта е много по-силна от нас...
Това пред нас Мустанг ли е?
Къде? - Точно пред нас!
Къде виждате мустанг? - Там!
Колата отпред е бял мустанг.
Сигурен ли сте? - Ако няма Мустанг значи съм луд.
Дори аз го карам.
Виждате ли номера? 184.
Тази двойка с кучето много прилича на нас.
Красиво е.
А сега спомняте ли си нещо?
Да.
Мога ли да ви помоля за прошка?
Прошка за какво?
Всеки има достатъчно грехове, особено аз.
Простете ми, ако можете. Простете ми.
Толкова галантно искате прошка. Какво да направя?
След като не можахме да живеем заедно,
да опитаме поне да умрем заедно.
Светлината е прекрасна. Да си направил ли едно селфи?
Какво е селфи? - Спомен от щастливо време.
Снимам.
Така.
Още една? - Да, още, още!
Добър ден.
Тук е забранено за коли. - Откога?
От 50 години след онова, което направи идиота с Форд Мустанга.
Наричате ме идиот ли? - Защо?
Защото бях аз.
Вие ли? - Да, аз!
Колко ви дължа?
30 за бензина, плюс това, което господина сложи в джобовете си.
Взехте ли нещо?
Нищичко не съм вземал. - Господинът е лъжец и крадец.
Ще си изпразните ли джобовете?
Ти кого наричаш лъжец, бе? Я го кажи пак!
Събудете се, мосю Дюрок. Време е за упражненията за памет.
Да ви откарам ли? - Добре.
Хубавата жена, с която говорих преди...
Не се ли е обаждала? - Обади се.
Дори дойде, но вие спяхте и тя не искаше да ви притеснява.
Беше ми обещала да избягаме заедно.
Вие твърде много мечтаете.
Досега никой не е умрял от свръхдоза мечти.
И това е вярно.
Искате ли да ползвате басейна? - Не.
А да ви направят масаж? - Не.
А може би сауна? - Не.
Искате ли да гледате конните надбягвания по телевизията?
Определено не.
Да послушате музика?
Но вие харесвате този пианист.
Разговори с приятелите ви? - Не.
Не са ли ви приятели? Нямате ли приятели?
Защо винаги сте толкова мила с мен?
Защото сте ми любимец, но тихо. Не ми е позволено.
Защо не искате да спите с мен?
Ще спя с вас ако ми рецитирате хубаво стихотворение.
Добре. - Договорихме ли се?
Не искам да умра, преди да погледна
в очите на злите мексикански кучета,
които спят, без да сънуват.
Преди да погледна в очите на косматите горили
и на сребърните паяци в мрежите им пълни с перли.
Или без да разбера дали луната
наистина прилича на стар протъркан грош.
Че четирите сезона са само четири.
Че слънцето е студено...
или без да съм минал в почетна мантия по Гранд Булевард.
Без да съм надникнал в дупката на някоя канализация.
Без да съм правил любов с всички жени на света.
Не искам да угасна, преди да съм преболедувал от проказа
или от седемте болести, които идват отдалеч.
Нито доброто, нито злото могат да ме наранят,
ако знаех, че щях да съм ти първият.
Преди съвсем да съм разпилял всичко, което обичам и знам...
и това, които харесвам.
Без да съм видял зеленото дъно на морето,
където водораслите валсират върху набръчкания пясък...
или изгорялата трева през юни, напуканата земя,
ароматът на иглолистните дървета
и целувките на онази единствена жена,
която някога е живяла и чака само мен.
Меченце мое...
Урсула.
Не искам умра, преди да погълна устата ти с устата си.
Тялото ти с ръцете си,
останалото с очите си.
Но нито дума повече за това, благоприличието е срам.
Няма да умра, преди да са изобретили вечно живи рози.
Денонощието от два часа.
Морето да стане на планина или планината на море.
Докато не печатат цветя във вестниците.
Преди да настъпи краят на болката.
Преди да настъпи щастие за всички деца на света.
Няма да умра, не мосю, не мадам,
преди да опитам вкуса, който ме измъчва,
най-силния вкус.
Не бих искал да умра
преди да опитам вкуса...
на сиянието на любовта.
Знаете ли...
жената...
който се е обадила вчера... Преди силно я обичах.
Бих искал отново да спя с нея.
Вие искате да спите с всички.
Има ли нещо по-добро?
Вярно е.
Малко жени са ме гледали по този начин.
Защото аз те обичам повече от всички.
Ако ме обичаше толкова много, щеше да ме посещаваш по-често.
Ще започна да идвам, ще видиш.
Как да ти кажа, че никога не съм имал дъщеря?
А аз много пъти ти казвам:
Ти имаш син от първата си жена и мен от хилядната.
Това е невъзможно. Никога не съм бил пръв на някоя жена.
Моите винаги бяха втора ръка.
Родена съм през 1968 година.
Девет месеца след твоята победа на Гранд При на Монца.
Мама ти връчи купата. - Купа ли?
Не помниш ли? Ти беше автомобилен състезател.
Да, това си го спомням. Спомням си го...
Помниш ли как се возехме с твоите състезателни коли.
Аз крещях заедно с теб!
Спомняш ли?
Спомням си. - Дори ми даваше да карам.
Бях на 12.
Няма да казваме на мама нито дума...
Не казахме. Помниш ли?
Да, помня.
Аз как се казвам? - Как се казваш?
Как е името ми? - Как е името ти?
Как?
Е...
ле...
на... - Елена.
Аз ли ти избрах това име?
Може би.
Хубаво име... Елена.
Татко.
Как се запозна със съпруга си?
Той купи Модната къща, в която работех като модел.
Обичаше ли го? - Много, много.
А сега влюбена ли си? - Не особено.
Веднъж, когато се скарахме с майка ти
тя ми каза, че не си моя дъщеря.
Това не е вярно.
Какво ли не казва човек по време на скарване.
Ти си толкова разкошна.
Искам да си моя дъщеря.
Защо казваш на всички, че имаш рак, хепатит,
и че последните ти съпруги са умрели в мъчителни болки?
За да се правя на интересен.
Пред кого? - Пред хората.
Ако разказваш на другите...
колко си щастлив на никой не му пука.
Само нещастието привлича внимание.
Ако искаш да те слушат трябва да им разказваш всякакви ужасии.
Никой никога не се интересуваше от моето щастие.
Как се сдобих с толкова красива дъщеря?
Защото и ти си красив.
Животът е прекрасен...
"Казвам ви го отново и отново", извика цветето...
и умря.
Фантастично.
Колко деца имате, мосю Дюрок?
Имам седем деца. Многодетен баща съм.
Нямам дъщеря.
Имам син, но...
О, да, имам и дъщеря...
Няма да ви задържам повече.
Не исках да ви притеснявам, но искам да споделя нещо.
Понякога имам чувството, че симулира болестта си.
Разбирате ли ме? Може да ни прави на глупаци.
Това е само моя догадка. Знам как обичате баща си
и колко ви беше трудно да го настаните тук.
Вчера тествахме паметта му и тя е перфектна.
Той рецитира стихове, които дори актьор не може да запомни...
но при това забравя какво е вечерял снощи,
и кой му е идвал на гости.
После се забавлява. Какво мислите за това?
Мисля, че... той обича да се прави на по-умен от всички.
На мен винаги ми се е подигравал,
дори малко ме е манипулирал, но това е животът.
Той си беше такъв. На трасето беше невероятен.
Представете си... четири коли,
четирима пилоти, които влизат заедно във вираж,
но само той знаеше какво ще направят останалите.
Беше адски диво! Спомням си веднъж на Монца
четирима влязоха в един завой. Той влезе последен,
но изчисли правилно кривата, излезе пръв и спечели състезанието.
Не се учудвам. - Той си е такъв.
Постъпваше така с всички през целия си живот.
Радвам се, че сте наясно с това. Аз много го харесвам.
Той ми е любимец въпреки, че това не ни е разрешено.
Мисля, че той обича да си играе с нас
но може би понякога малко прекалява. Ето го и него.
Много съм доволен от това, което правите за него, мерси.
Татко? Уестърн ли гледаш?
Да, харесвам ги. Виждам лошо, но ми е интересно.
Виж, ще ти покажа нещо, което ще ти хареса.
От Франсоаз е. Тя ти изпрати видео съобщение.
Коя е Франсоаз? - Франсоаз е малкото момиче,
което беше с мен в пансиона.
Виж.
Жан-Луи, помниш ли ме? Франсоаз е.
Познаваше ме като малко дете.
Срещата с Антоан ужасно ме зарадва.
Сега съм ветеринар, конски доктор.
Добре ли си, старо момче?
И той иска да те поздрави.
Виждаш ли коня отпред? Преди три седмици
още се грижех за него.
Знаете ли...
какво ме плаши най-много?
Забелязах, че...
когато сме сами се страхуваме, че ще умрем,
а когато сме двама се страхуваме, че другият ще умре пръв.
Така е и с мен. Боя се да не го загубя отново.
Харесва ли ти? - Много.
Това там е моят магазин, а аз живея отгоре.
Имам чувствам, че вече съм бил тук.
Може и да съм го сънувал.
Аз много сънувам. - Наистина ли?
Вашия номер е Монмартър 1540.
Браво.
Дъщеря ви се казва Франсоаз. Моят син се казва Антоан.
Става все по-добре! - Имам и дъщеря Елена.
Какво правим тук?
Аз ви отвлякох.
Започвате да си припомняте много неща.
За какво мислите?
Затова как последния път карах наистина бързо.
Беше през 1976 година.
Прекосих Париж с 200 км/ч,
за да успея за среща с жена, която много харесвах.
Закъснявах. Мразя хората, които закъсняват.
Дори на пистата никога не съм поемал такива рискове.
Какво ли не правиш заради любовта.
Винаги трябва да рискуваме, когато сме влюбени.
По-късно пресметнах, че минавайки през Париж
18 пъти минах на червен светофар, да не говорим за знаците "Стоп".
За щастие беше 6:00 и нямаше много ченгета.
Париж е красив в шест сутринта.
Няма никой наоколо.
Цял Париж ми принадлежеше.
Вярно е, че тогава бях напълно пристрастен към скоростта.
Трябваше да карам все по-бързо и по-бързо.
Помниш ли деня, когато се запознахме?
Много добре.
Беше през нощта на 19-ти декември 1965 година.
Директорката на пансиона се обади, за да ми каже,
че една жена е изтървала влака си.
"Може ли да я закарате до Париж?"
Същата вечер Де Гол победи Митеран
на президентските избори.
Спомням си, че ми каза, че си автомобилен състезател
и аз бях много изненадана колко бавно шофираш.
Не бързах за никъде.
Ти беше толкова красива.
Цял живот можех да пътувам с теб в колата.
Помниш ли книгата, която ми даде да прочета?
"Ние сме красиви, когато сме влюбени."
Колко е вярно. Любовта прави хората красиви.
Да, помня всичко доста добре.
По-лесно е да съблазниш 1000 жени,
отколкото да съблазниш една 1000 пъти.
На жените може да се каже всичко,
с изключение на нейната възраст.
Ти се влюби в мен,
а аз не успях да стана твоето пристанище.
Здравейте.
Мога ли да седна до вас? - Да, разбира се.
Нова ли сте тук?
Да.
На вас харесва ли ви тук?
Вероятно е най-доброто място от най-лошите.
Да ви разведа ли наоколо?
Да.
Помогнете ми да се кача на моята състезателна кола.
Разбира се, секунда.
Почакайте.
Ето.
Идвате ли?
Внимателно.
Гласът ви е същият като на една жена, която много обичах.
Наистина ли?
Седнете.
Тръгваме. - Тръгваме.
Добре ли е така?
Да.
Не е ли прекалено бързо? - Не, добре е.
Няма да спечелим състезанието, но това не е и важно.
Ще избягате ли с мен? - Да, ще избягам.
Със Ситроен 2 CV? - Да, със Ситроен 2 CV!
Странно е, но ми се струва, че това вече ми се е случвало.
Нормално е. Вие толкова мечтаете.
НАЙ-ХУБАВИТЕ ГОДИНИ ОТ ЕДИН ЖИВОТ
Следват финални реплики
превод и субтитри Ivon
Добре ли си? - Да.
Ако имаме късмет, ще видим потресаващ залез.
Виж, слънцето е зелено! Това е зеленият лъч!
Пожелай си бързо нещо!
Това е 49-тия филм на Клод Лелуш