EN ORIGINALSERIE FRÅN NETFLIX
-Jag kan inte röra mig. -Det ordnar sig.
Hallå.
-Jag kan inte röra mig. -Jo.
-Du är... -Nej.
-Jag kan inte röra mig. -Det är bara...
-Jag är förlamad. -Nej, det är du inte.
Titta på mig. Du tittar inte ens på mig.
Hej.
Jag tittar på dig, och det är inget fel på dig.
Ser du?
Om du vore förlamad skulle du inte känna det.
Vad är det där?
Det känns som is i venerna.
Det smakar metall.
Bara antibiotika.
Hur...
Jag var på en ö. Hur hamnade jag här?
Vänta.
Vad var det du gav mig?
Hur känns det nu?
Lite bättre hoppas jag?
Alla dina värden är bra.
Vem är du?
Jag är dr Conrad. Jag tittar till dig när du är här.
Var är "här"?
Det är säkert mycket du vill veta.
-Ja. -Frågor...
Hur kom jag från ön?
Nån ska snart prata med dig om det, jag lovar.
Jag hörde att du trodde att du var förlamad eller nåt sånt.
Ja.
Jag kan inte röra mig, från nacken och neråt. Inte ens fingrarna.
Vad fan gjorde du? Hur gjorde du?
Ursäkta. Sköterskan borde ha förklarat.
Det är ett sorts kraftfält, vilket låter som science fiction,
men det är bara magnetism.
Ett magnetiskt kraftfält som håller dig på plats.
Det är för din egen trygghet.
-Och... -Och vad?
...det är ett krav...
...för fångar.
Vänta... Fängelset?
Du får snart träffa nån.
Vänta!
Gå inte!
Snälla, vänta!
Hallå! Släpp ut mig! Öppna!
Jag vill prata med dig!
Hallå?
-Följ med oss. -Vart ska vi?
Upp med dig.
-Jösses, jag frågade bara. -Sakta i backarna.
Lugn. Jag bara ställde mig upp.
Tänk att nån som du kan orsaka så jäkla mycket problem.
Jag är liten men stark.
Bra. "Liten men stark." Är det ditt påfund?
Min mammas.
Jag tror det i alla fall.
Det dök bara upp i huvudet.
Det var mamma eller nån annan som sa det när jag var liten.
Det passar dig.
Liten men stark.
Men jag tror din militära träning
också spelar in. Hursomhelst...
Hur mår du?
Läkarna tycker att du mår bra. De påstår det.
Jag ville fråga dig personligen för det här har aldrig hänt
under nåt av våra försök.
Att nån som du vaknar upp såhär.
Men allt är ju förstås helt jävla nytt.
Så, hur mår du?
-Jag mår bra, sir. -Snälla, kalla mig inte "sir".
Direktören går bra, eller direktör Wells.
Jag mår bra, direktören.
Förutom att jag inte vet vad fan som försiggår,
mår jag alldeles utmärkt.
Kortfattad men ärlig?
Det gillar jag.
Det gillar jag verkligen. Vill du ha en drink?
Jag vill ha en. Men du ska kanske inte dricka?
Jag dricker själv. Inga problem.
Ja, minsann.
Jag älskar det ljudet.
Isbitar? Jag älskar det.
Så, unga damen,
du kanske vill vända på stolen när vi pratar.
Kan du göra det?
Utmärkt.
Du är bekymrad.
Du har frågor.
Jag förstår.
Varsågod, fråga på.
Jag skojar inte. Fråga du.
Okej.
Vad gör jag här?
Varför är jag i fängelset?
Vad skulle jag ha gjort?
Är det din stora fråga? "Vad gör jag här?"
Vi kan nog prata om det hela dan.
Men det kan utbildade människor berätta för dig imorgon.
Oss emellan, är du inte mer intresserad av ön?
Vad fan det var för nåt?
De första minuterna på stranden... lär ha känts märkliga.
-Ja, absolut. -Bra.
Det var meningen.
Desorienterande, avskräckande. Det var konstruerat så.
Vad menas med det?
Du fattar inte ens nu?
-Nej, antagligen inte... -Du var inte...
...där på riktigt.
Det var en simulering.
En sån där virtuell grej
som nördarna kokade ihop på sina jävla iPads.
Vänta, va?
Allt konstigt skit, "Hitta tillbaka"-skylten,
en massa skräp begravt i sanden, verkade det normalt?
Nej, inte nu när jag tänker på det.
Du var där på ön, men i ditt huvud.
Du och nio andra fångar här,
fick en chans att åka till ön
för att se hur ni skulle uppföra er om ni fick en andra chans.
En omstart.
Jag vet att det låter jävligt galet,
-men det är... -Nej.
-Det är omöjligt. -Det är möjligt.
Nej, jag är inte galen. Det var på riktigt. Jag var där.
Hursomhelst. Jag fattar.
Jag förstår.
Allt verkar nog snurrigt i ditt huvud nu.
Det är inte så konstigt.
Det låter fan som Twilight Zone eller nåt, men det är sant.
Den absoluta sanningen, jag kan svära på bibeln.
-Det kändes så verkligt. -Jag säger inte att det inte hände,
att du inte kände smärta, eller att man inte kan dö. Det kan man.
Men allt skedde i ditt huvud.
Comprende?
Jag hoppas det.
För när vi är klara här,
med det fysiska, psykiska och all skit, vill de skicka tillbaka dig.
Så var beredd.
Dags att sova.
-Den är väl inte åt mig? -Jo.
-Doktorns order. -Varför?
Höj inte rösten, tack.
-Det gör jag inte. -Du låter upprörd.
-Jag frågar bara. -Det är bara ett sömnmedel.
-Jag vill inte ha det. -Vakter.
-Det behövs inte. -Ner med händerna.
-De är nere. -Nej, du börjar bli aggressiv.
-Jag blir inte aggressiv. -Vakter.
Låt bli!
Sluta.
Håll er undan!
-Hjälp! -Håll tyst!
-Hjälp! -Rör er inte!
-Backa! -Hjälp!
Tyst! Backa!
-Släpp sköterskan! -Backa!
-Släpp henne! -Backa!
Skjut inte! Sluta!
Hon är här!
Hela anläggningen är låst.
Jag repeterar, hela anläggningen är låst.
Vad fan?
Vad i helvete?
-Inte så kaxig nu? -Släpp!
Släpp ner mig!
Vänta!
Vart ska ni? Kom tillbaka!
Ni får inte göra såhär! Vad fan är det här för ett ställe?
Fan.
Mötet är där nere. Vill du inte ta genvägen?
Varsågod och sitt.
Jag är dr Stevenson.
Jag är en av simuleringens neurologiska arkitekter.
-Det innebär... -När du säger "simulering"...
Då menar jag nåt som är simulerat.
En syntetisk upplevelse.
-Okej. -Hon menar
att du både var i och utanför upplevelsen.
Både yin och yang.
Jösses. Och jag som tyckte
-att jag förklarade dåligt. -Snälla direktören.
Nu är det vår tur.
Fortsätt.
Du var nedsövd.
Mer än så, faktiskt.
Ett medicinskt koma, för att vara helt uppriktig.
Din kropp, ditt fysiska jag, var utanför spelet,
-men ditt sinne... -Det är inget spel.
-Ursäkta, jag menade inte det. -Kalla det inte ett spel.
Läxa inte upp mig, professorn.
Okej, jag fattar.
Det är bra.
Men det kändes så verkligt.
Det kändes så fullkomligt...
Jag har svårt att begripa att det inte skulle vara verkligt.
Jag är sociolog. Dr Dafoe.
Du kanske inte minns, men det är oviktigt.
Det viktiga är det här. Hur tycker du att det gick för dig där?
Jag vet inte om jag förstår frågan.
Dåligt? I största allmänhet?
Jag lever.
Det är väl bra?
Jag visste inte vad jag gjorde.
Finns det nåt målsnöre, eller...
Ska vi försöka leta efter nåt, eller bara...
...försöka överleva tills nån hämtar oss? Det var oklart.
Exakt, jag kände likadant.
-Vad spelar det för roll? -Det spelar roll
för att hon är den första deltagaren som håller med mig.
Därför spelar det absolut roll.
Fortsätt.
Jag fattar inte.
Varför minns vi ingenting?
Och hur mår man bra eller dåligt i nåt man inte förstår?
Det är den stora frågan för oss alla.
Arv kontra miljö.
Kan vi förändra en person genom att förändra omständigheterna?
Med förhoppningen... att när era minnen för tillfället har raderats,
får ni en chans att börja om.
Hon har haft verbala eller fysiska duster med minst halva gruppen hittills.
Är det verkligen framgångsrikt?
-Jag hoppas inte det. -Jag tycker att hon klarat sig utmärkt.
-Jag håller inte med. -Då är vi oense.
Ja, i högsta grad.
-Nån annan? -Jag lutar åt
att inte ta tillbaka henne i processen.
-Varför det? -Därför att...
...inga av hennes kriterier innan simuleringen har mötts än.
Hon har varit oförsiktig, egoistisk och rätt blodtörstig.
Hon har hållit vapen och information för sig själv.
Jag baserar min bedömning på tillgänglig data.
Okej. Vem väckte mig?
Varför händer det här mig?
Det har vi tyvärr inget svar på.
Du...
...tycks kanske ha gjort det själv.
Men det är märkligt.
Nu är det lunchdags.
Så håll inne med plattityderna ett tag
och bege er till restaurangen.
Jag gör er strax sällskap.
Men först kan vi två ta ett snack. Vad sägs om det?
Vi kan prata lite ute i solen. Låter det bra?
Har jag nåt val?
Ursäkta. Det märktes vart de var på väg.
Idioterna älskar att prata och prata.
De skulle fan kunna tjafsa om färgen på tandkräm.
Men du måste utstå några fler sessioner,
om de inte enas när de röstar sen,
om huruvida du ska rehabiliteras.
-Saften är äkta förresten. -Jaså, den är inte bara i mitt huvud?
Du är en rolig liten jävel.
Hursomhelst...
Oss emellan,
för jag bryr mig inte
om vad idioterna där inne säger. Det gör jag inte.
De är bara här så att vi får statsfinansiering.
Så funkar det.
Jag måste lyssna på dem, men jag måste inte göra allt de säger.
De ger mig rekommendationer. Sen ser jag till att saker händer.
Förstår du?
Jag får saker gjorda, och det...
...är enda anledningen till att jag är vid rodret.
Jag förstår inte.
Du, jag tror inte på skiten.
Jag varken kom på eller skapade den.
Jag tycker att det är slöseri med tid och pengar på folk som inte förtjänar det.
Allt detta ståhej.
Inte när poliser där ute beskjuts och dödas
för att de saknar utrustning för brottsbekämpning.
Men de gjorde mig till chef.
Och de förväntar sig att jag ska implementera pilotprojektet på statsnivå.
Så...
...alla håller koll på mig som några jävla hökar.
Ända upp till USA:s president. Till och med hon håller koll.
Men vi har några kort i rockärmen,
jag och guvernören. Lita på det.
Vad dig anbelangar...
Om de tillåter det ska du tillbaka till ön,
och du ska fortsätta som du har gjort.
Ta hand om vad de i kontrollrummet utsätter er för.
Och lita på mig, de har massor av knäppa saker på gång.
Överraskningar.
En massa livsfarligt djävulskap.
Och vet du vad? Om man dör där inne, dör man även här ute.
-Var det vad som hände Brody? -Brody.
Den jäveln var en våldtäktsman och mördare,
och han fortsatte så snart han fick chansen.
Han är borta, ute, död.
Om man gör nåt fel så ger ön igen.
Om man dödar nån dödar den en. Den konstruerades så.
Men, vet du vad?
Det var inte spelet som fick honom först.
Det var en av er.
Det visste du nog inte.
Nej. Det visste jag inte.
-Men jag förstår nu... -Tja, han dog.
Sjukvårdarna säger att chocken av att se sig själv dö orsakar det,
men han är i alla fall borta.
Hursomhelst... Du har varit en udda fågel där,
med dina mardrömmar och så. Du har listat ut mycket.
De flesta brottslingar reagerar inte som du har gjort.
Så tänk på det här.
Jag ska hålla ögonen på dig i fortsättningen.
Jag ska bevaka varenda jävla grej du gör om du går in igen. Förstår du?
Ja, sir.
-Ursäkta, direktören. -Ingen fara.
Jag bjussar jag det.
Vi prats nog vid igen innan det är dags.
TEXAS KRIMINALVÅRDSANSTALT
Fröken?
Hör du mig?
Förstår du vad jag säger?
Fröken?
Hör du mig?
Fröken?
Förstod du vad jag sa?
Nej, ursäkta. Jag var lite borta ett tag.
Jag sa att vi har rådslagit och vi fördrar
att du återgår till programmet i nuläget.
Va? Nej!
Nej. Ursäkta, men jag vill inte tillbaka dit.
Det är inte upp till dig. Beslutet har fattats.
-Nej! -Och vi tror att du...
Jag vill inte tillbaka! Förstår ni inte? Vet ni vad jag tycker om ert jävla beslut?
Åt helvete med ert beslut och den här skiten!
Släpp!
Jag vill fan inte tillbaka!
Sluta!
Jag vill inte tillbaka!
Om du uppför dig som en hund får du ett koppel. Förstått?
Ärligt talat hoppades jag att du skulle sparkas ut.
Jag vill inte ha en vettvilling här.
Vad är det för ett ställe... i mina drömmar?
Rummet. Vad har jag gjort?
Platsen, jag känner igen den. Blodet.
Vad betyder det?
Ni får inte jävlas med mitt huvud sådär.
Och vem är kvinnan?
Ursäkta, lilla damen. Det får du ta reda på själv.
Ser man på!
Du har en hyfsad högerkrok!
-Förlåt. -Ingen fara.
Många har velat slå mig. Grabbar betydligt större än dig.
Men inte många har vågat.
Så du är i en särskilt grupp, så att säga.
Jag tänkte att vi skulle ses här i solen, så att du kan förbereda dig inför...
-Inför vad? -Du vet vad.
-Snälla, jag vill inte tillbaka. -Vi har pratat färdigt.
Ta en stund och förbered dig,
för nu blir det betydligt intensivare, tack vare dig.
Bara så att vi förstår varandra.
Dessa människor ska påminna dig om vem som bestämmer.
Hon är er.
Lämna oss.
Nu!
Jag är dr Wyss, psykiatrikern.
Jag hörde talas om en... olycka.
-Jag ville se hur du mår. -Ja, en "olycka".
Jag råkade hamna framför en massa knytnävar.
Jag har ont om tid. Jag borde egentligen inte vara här.
Men direktören kan vara en sån... idiot ibland.
Innan vi påbörjade det här,
under testerna, minns du nåt
innan du vaknade upp på ön?
Nånting alls?
Inte riktigt, nej.
De sa att ni inte skulle minnas nåt, men man vet aldrig.
Man vet aldrig säkert med nåt här.
Ett som är säkert är att jag inte vill tillbaka.
Jag förstår, men du behövs där.
Tänk på en sak.
Ibland är resan inte bara fysisk, okej? Du måste hålla dig vid liv.
Att vara stark är viktigt men det är inte allt.
-Vad.... -Det är allt jag kan säga.
Du kanske inte minns det här sen, men om du gör det,
håll din kurs och hitta tillbaka.
Låt inte direktören utnyttja dig. Jag borde inte säga det här utan bevis,
men jag tror att han har manipulerat testresultaten på nåt vis.
Så när du vaknade upp själv ville jag be dig att vara mina ögon där...
Behöver du hjälp?
Nej tack. Jag skulle precis gå.
Du ska inte vara ensam här med henne.
Jag har rätt att titta till en patient,
särskilt en som vaknade upp under en process.
SKÖTERSKA GOLDING
-Ta de här. -Nej, ingen mer medicin.
-De behövs för nästa del av processen. -Nej, sa jag.
Det är endera piller eller...
Okej, ge mig pillren.
Vi har en fånge på väg!
Vi lastar in dem!
I-LAND
Åh nej.
Cooper.
Taylor?
Herregud. Nej.
Så, vad tycks?
-Vad är det för ett ställe? -Det vet du.
Nej.
Jodå. Tänk tillbaka.
På riktigt, var är jag?
Hemma.
Nej. Jag har aldrig varit här.
Okej, som du vill.
Håll fast henne. Hjälp är på väg.
Ja, jag vet.
En dum ovana.
-Tror du de har nån chans där? -Inte om jag får bestämma.
Kom igen! Kör igång!
Undertexter: Daniel Rehnfeldt