‎UN SERIAL ORIGINAL NETFLIX
‎- Nu mă pot mișca. ‎- Va fi bine.
‎Eu... alo!
‎- Nu mă pot mișca. ‎- Ba da.
‎- Ești... ‎- Nu pot.
‎- Nu mă pot mișca de la gât în jos. ‎- E doar...
‎Sunt paralizată.
‎Nu. Promit că nu.
‎Uită-te la mine. ‎Nici măcar nu te uiți la mine.
‎Alo!
‎Mă uit direct la tine
‎și îți spun că nu ai nimic.
‎Vezi?
‎Dacă erai paralizată, nu simțeai asta.
‎Ce-i aia?
‎Parcă am gheață în vene.
‎Are gust de metal.
‎Doar antibiotice.
‎Cum am...
‎Eram pe o insulă. Cum am ajuns aici?
‎Stai.
‎Ce mi-ai dat?
‎Cum te simți acum?
‎Mai bine, sper.
‎Organele spun că te simți bine.
‎Cine ești?
‎Sunt dr. Conrad. ‎Te supraveghez cât ești aici.
‎Unde, aici?
‎Sigur vrei să afli multe lucruri.
‎- Da. ‎- Întrebări...
‎Cum am plecat de pe insulă?
‎Cineva va vorbi cu tine în curând,
‎îți promit.
‎Cineva mi-a spus că țipai
‎că ești paralizată
‎- ...sau așa ceva. ‎- Da.
‎Nu mă pot mișca
‎de la gât în jos. Nici măcar degetele.
‎Ce naiba ai făcut? Cum ai...
‎Scuze. Asistenta trebuia să-ți explice.
‎E un câmp de forță, ‎sună științifico-fantastic,
‎dar e doar magnetic.
‎Asta e tot. ‎Un câmp magnetic să te țină pe loc.
‎E pentru siguranța ta, sincer.
‎- Și... ‎- Și ce?
‎Este necesar...
‎pentru toți cei din închisoare.
‎Stai, sunt... în închisoare?
‎Vei fi vizitată foarte curând.
‎Așteaptă!
‎Nu pleca, te rog!
‎Stai! Te rog!
‎Hei! Dă-mi drumul! Deschide ușa!
‎Haide, vreau doar să discutăm!
‎Alo!
‎- Vino cu noi, te rog. ‎- Unde mergem?
‎Ridică-te!
‎Iisuse, era doar o întrebare.
‎Încetișor.
‎Calmați-vă. Doar mă ridicam.
‎E greu de crezut că cineva ca tine ‎poate provoca atâtea probleme.
‎Sunt mică, dar puternică.
‎Sună bine.
‎Tu ai inventat asta?
‎Mama.
‎De fapt, așa cred.
‎Asta mi-a venit în minte.
‎Nu știu dacă mama sau altcineva
‎mi-a zis asta în copilărie.
‎Îmi place. Ți se potrivește.
‎Mică, dar puternică.
‎Desigur, cred că pregătirea ta militară
‎a avut o legătură, mă gândesc. În fine.
‎Cum te simți?
‎Doctorii cred că ești bine.
‎Asta spun ei.
‎Voiam să te întreb personal
‎pentru că așa ceva
‎nu s-a mai întâmplat.
‎Să se trezească cineva așa.
‎Desigur, toată drăcia e nouă, oricum.
‎Deci cum te simți?
‎- Sunt bine, dle. ‎- Nu face asta.
‎Nu-mi spune așa.
‎„Directore” e bine sau directore Wells.
‎Sunt bine, directore.
‎În afara faptului ‎că nu știu ce dracu' se petrece...
‎mă simt minunat.
‎Concisă, dar sinceră.
‎Așa să fie? Îmi place.
‎Îmi place mult. Vrei un pahar?
‎Eu vreau unul.
‎Dar tu n-ai voie, nu?
‎Atunci beau singur.
‎Nicio problemă.
‎Cu siguranță.
‎E un sunet strașnic, nu crezi?
‎Cu gheață?
‎Îl iubesc.
‎Deci domnișoară,
‎întoarce scaunul ‎ca să vorbim cum se cuvine.
‎Poți să faci asta?
‎Grozav. E perfect.
‎Ești îngrijorată.
‎Ai întrebări.
‎E normal.
‎Haide, întreabă-mă orice.
‎Nu glumesc. Acum e clipa.
‎Bine.
‎De ce sunt aici?
‎De ce sunt în închisoare?
‎Ce se spune că am făcut?
‎Asta e marea întrebare? „De ce sunt aici?”
‎Am pierde o zi întreagă cu explicații.
‎Asta îți vor spune învățații
‎cu care îți vei petrece ziua mâine.
‎Acum, fie vorba între noi,
‎nu ești mai interesată de insulă?
‎Ce era porcăria aia?
‎Cred că primele minute pe plajă...
‎au fost ireale.
‎- Cam așa ceva. ‎- Bun.
‎Așa trebuia...
‎derutant, descurajant.
‎A fost conceput să fie așa.
‎Cum adică?
‎Nici acum nu înțelegi?
‎- Nu cred. Eu nu... ‎- N-ai fost...
‎acolo cu adevărat.
‎A fost o simulare.
‎O chestie virtuală
‎inventată de tocilari pe iPad-uri.
‎Poftim?
‎Toate ciudățeniile cu semnul ăla,
‎multe rahaturi îngropate în nisip,
‎ți s-au părut normale?
‎Cred că nu, acum că veni vorba.
‎Erai acolo
‎pe insulă, dar în mintea ta.
‎Tu și alți nouă, ‎toți prizonieri în clădirea asta,
‎primind șansa să meargă pe insulă
‎și să vadă cum s-ar descurca ‎cu o a doua șansă.
‎A doua șansă.
‎Știu, sună nebunesc,
‎- ...dar e chiar... ‎- Nu.
‎Nu e posibil.
‎Te asigur că este.
‎Nu sunt nebună. ‎Am fost pe o insulă.
‎Era reală. Am fost acolo.
‎În fine, așa este.
‎Am înțeles.
‎Probabil e vraiște în capul tău.
‎Cum ar putea să nu fie?
‎Pare ‎Zona crepusculară,
‎fără dubii, dar e adevărat.
‎E adevărul absolut, total
‎și aș jura pe un teanc de Biblii.
‎- E... părea real. ‎- Nu zic că nu s-a întâmplat,
‎că nu puteai simți durere ‎sau că nu pot muri oamenii, se poate.
‎Dar a fost în mintea ta, bine?
‎Ai înțeles?
‎Sper că esti sinceră.
‎Căci după ce terminăm...
‎psihologic, fizic, toate rahaturile astea,
‎speră să te trimită înapoi.
‎Pregătește-te.
‎E ora de culcare.
‎Sper că nu-i pentru mine.
‎- Este. Sfatul medicului. ‎- Pentru ce?
‎Nu ridica tonul la mine.
‎- N-o fac. ‎- Devii agitată.
‎- Am pus o întrebare. ‎- Te ajută la somn, atât.
‎- N-o vreau. ‎- Paza.
‎- Nu trebuie să-i chemi. ‎- Mâinile jos.
‎- Sunt jos. ‎- Nu sunt. Devii agresivă.
‎- Nu devin. ‎- Paza, vă rog.
‎Nu!
‎Oprește-te.
‎Înapoi!
‎- Ajutor! ‎- Taci!
‎- Ajutor! ‎- Nu mișcați!
‎- Înapoi! ‎- Ajutor!
‎Taci! Înapoi!
‎- Dă-i drumul asistentei! ‎- Înapoi!
‎Nu trageți! Opriți-vă!
‎E aici!
‎Am închis toată clădirea.
‎Repet, toată clădirea.
‎Ce naiba?
‎Nu mai ești așa de dură.
‎Lăsați-mă jos!
‎Stați!
‎Unde vă duceți? Veniți înapoi!
‎Nu puteți face asta!
‎Ce naiba e locul ăsta?
‎La naiba.
‎Întâlnirea e jos.
‎Sigur nu vrei pe scurtătură?
‎Te rog să iei loc.
‎Sunt dr. Stevenson.
‎Sunt una dintre arhitecți neurali ‎ai acestei simulări,
‎- ...și înseamnă... ‎- „Simulare”...
‎Adică ceva simulat.
‎O experiență sintetică.
‎Bine. Ea spune
‎că ești și înăuntru și în afara ei.
‎Și yin și yang.
‎Iisuse! Am crezut
‎- ...că eu nu am știut să explic. ‎- Directore.
‎E rândul nostru.
‎Continuă.
‎Ai fost sedată.
‎Mai mult, de fapt.
‎O comă indusă,
‎să fiu sinceră și transparentă.
‎Corpul tău a fost în afara jocului,
‎- ...dar mintea... ‎- Nu e un joc.
‎N-am vrut să zic asta.
‎Te rog să nu-i mai zici joc.
‎Nu-mi face morală.
‎Am înțeles.
‎Bun. Foarte bine.
‎Dar... a părut real.
‎Părea complet...
‎nu pot înțelege cum n-ar putea fi.
‎Eu sunt sociolog, dr. Dafoe.
‎S-ar putea să nu ții minte, ‎dar nu e important.
‎Asta e important.
‎Cum te-ai simțit acolo?
‎Nu cred că înțeleg întrebarea.
‎Rău, în general?
‎Trăiesc.
‎E bine, nu?
‎Nu știam ce fac.
‎Trebuia să fie o linie de sosire sau...
‎Trebuia să căutăm ceva
‎sau doar...
‎să supraviețuim ‎până ne lua cineva?
‎Eu doar... n-a fost clar.
‎Exact. Mereu simt la fel.
‎Cum e asta valid?
‎E valid, e primul participant ‎cu care discutăm și e de acord.
‎Cred că este total valid.
‎Te rog, continuă.
‎Nu înțeleg.
‎De ce nu ne amintim nimic?
‎Și cum faci rău sau bine ‎în ceva ce nu înțelegi?
‎Asta e marea întrebare pentru toți.
‎Natura împotriva genelor.
‎Putem schimba circumstanțele unei persoane ‎și, prin urmare, persoana?
‎Cu această speranță...
‎ți-au fost șterse amintirile ‎pentru moment,
‎dându-vă șansa să o luați să capăt.
‎A avut confruntări verbale și fizice
‎cu jumătate
‎din grup până acum.
‎Este un câștig
‎pentru noi? Este?
‎Sper că nu.
‎Cred că s-a descurcat bine.
‎- Nu cred. ‎- Nu suntem de acord.
‎Așa este, cu încrâncenare.
‎- Altcineva? ‎- Eu tind...
‎să nu-i permit să se întoarcă.
‎- De ce? ‎- Pentru că...
‎nu a întrunit deocamdată niciun criteriu ‎pentru pre-simulare.
‎A dovedit că e nesăbuită, oportunistă
‎și cam însetată de sânge,
‎adunând arme și date
‎pentru sine.
‎Pe asta îmi bazez evaluarea, ‎în funcție de date.
‎Bine. Cine m-a trezit?
‎De ce mi se întâmplă asta?
‎Mă tem că nu avem un răspuns.
‎Se poate...
‎ca s-o fi făcut-o singură.
‎E foarte ciudat.
‎Cred că e vremea prânzului.
‎Lăsați mediocritățile ‎la o parte pentru o clipă
‎și mergeți la cantina directorilor.
‎Vin și eu într-o clipă.
‎Dar, întâi, să avem o mică discuție. ‎Ce părere ai?
‎Ieșim la soare,
‎discutăm puțin. Sună bine?
‎Am de ales?
‎Scuze. Mi-am dat seama unde se ajunge.
‎Idioților acelor le place ‎să se audă vorbind.
‎Se ceartă pentru o culoare, ‎dacă le permiți.
‎Mai trebuie să reziști la câteva ședințe,
‎dacă nu ajung la un consens
‎privind capacitatea ta de reabilitare.
‎- Apropo, e limonadă adevărată. ‎- Nu e doar în mintea mea?
‎Ești o ticăloasă amuzantă.
‎În fine, ascultă.
‎Fie vorba între noi,
‎nu-mi pasă
‎ce spun idioții din instanță,
‎chiar nu.
‎Prin ei păstrăm finanțarea ‎prostiei ăsteia.
‎Așa stau lucrurile. ‎Poate că trebuie să-i ascult,
‎dar nu trebuie să fac ce-mi spun ei.
‎Ei îmi fac recomandări și eu...
‎iau inițiativă ‎și duc lucrurile la capăt. Înțelegi?
‎Eu rezolv treaba și de aceea...
‎sunt la comandă. ‎Nu pentru altceva.
‎Nu înțeleg.
‎Eu nu cred în prostia asta.
‎Nu am conceput-o. Nu am inventat-o.
‎Mi se pare o pierdere de vreme și de bani
‎pe oameni care nu merită.
‎Toată zarva și deranjul.
‎Nu când polițiștii sunt uciși
‎pentru că nu au echipament ‎să combată infracționalitatea.
‎Dar... pe mine m-au pus la conducere
‎și vor să încerc ‎să implementez acest program-pilot
‎la nivel statal.
‎Așadar...
‎Toți sunt cu ochii pe mine ‎ca niște nenorociți de vulturi.
‎Până la președintele SUA. ‎Până și ea e interesată.
‎Dar avem câțiva ași în mânecă,
‎eu și guvernatorul, crede-mă pe cuvânt.
‎Cât despre tine...
‎te vei întoarce acolo, dacă ți se permite,
‎pe insula aceea
‎și vei continua ca până acum,
‎înfruntând ce-ți aruncă ‎vulpoii de la butoane.
‎Crede-mă, domnișorico,
‎v-au pregătit o mulțime de ciudățenii.
‎Chestii surprinzătoare.
‎Rahaturi care te pot omorî.
‎Și ghici ce? Dacă mori acolo...
‎mori și aici.
‎Asta a pățit Brody?
‎Brody.
‎Tipul era un criminal ‎și un violator nenorocit
‎și și-a reluat năravul când a putut.
‎E dus.
‎Stins. Mort.
‎Vezi tu, dacă faci ceva greșit, ‎insula te face să plătești.
‎Dacă ucizi pe cineva, te ucide. ‎Cauză și efect. Așa e concepută.
‎Dar știi ce?
‎Nu jocul s-a răzbunat pe el.
‎Ci unul dintre voi.
‎Sigur nu știai asta.
‎Nu.
‎Nu știam.
‎- Are sens, acum când știu... ‎- Da, a murit.
‎Medicii spun că șocul ‎de a te vedea murind te ucide,
‎dar, orice ar fi, s-a dus.
‎În fine...
‎ai fost o anomalie acolo,
‎cu toate coșmarurile tale.
‎Ai pus lucruri cap la cap.
‎Cei ca tine, criminali nenorociți
‎ca tine nu reacționează ca tine la asta.
‎Ascultă-mă și bagă la cap.
‎O să fiu cu ochii pe tine de acum încolo.
‎Voi urmări orice pas pe care-l faci
‎dacă te întorci. Da, scumpo?
‎Da, domnule.
‎- Scuze, directore. ‎- Nu-ți face griji.
‎E din partea casei.
‎Vom mai discuta înainte să pleci.
‎UNITATEA CORECȚIONALĂ DIN TEXAS
‎Domnișoară?
‎Mă auzi?
‎Ai înțeles ce am spus?
‎Domnișoară?
‎Mă auzi?
‎Domnișoară?
‎Ai înțeles ce am spus?
‎Nu, scuze. ‎Cred că am fost distrasă o clipă.
‎Am spus că ne-am întrunit în privat
‎și ne-am pus de acord că am dori
‎să reintri în program acum.
‎Ce? Nu!
‎Nu. Scuze, nu, mersi. ‎Nu mă întorc acolo.
‎Scuze. Nu ține de tine. ‎S-a luat deja o decizie.
‎- Nu! ‎- Credem...
‎Nu mă întorc acolo!
‎Înțelegeți asta?
‎Vreți să știți ce cred eu?
‎Mă piș pe decizia voastră! ‎Duceți-vă naibii cu porcăria voastră!
‎Dă-mi drumul!
‎Nu mă întorc, naibii!
‎Opriți-vă!
‎Nu mă întorc în iadul ăla!
‎Dacă te porți ca un câine, ‎ajungi în lesă, înțelegi?
‎Sincer să fiu, ‎speram să fii dată afară din program.
‎Nu vreau un om imprevizibil ca tine.
‎Ce e locul acela...
‎din visele mele?
‎Camera aceea.
‎Ce am făcut?
‎Am mai văzut locul acela,
‎sângele.
‎Ce înseamnă?
‎Nu poți
‎să te joci cu mintea mea.
‎Cine e femeia aceea?
‎Scuze, domniță.
‎Asta știu eu și tu trebuie să afli.
‎Măi, să fie!
‎Ai un croșeu de dreapta bun!
‎- Scuze. ‎- Nu-ți face griji.
‎Mulți deținuți mai mari ca tine
‎au vrut s-o facă.
‎Nu prea mulți au reușit.
‎Asta te pune ‎într-un grup select, să spunem.
‎Mă gândeam să ne întâlnim la soare,
‎să-ți intri în ritm pentru...
‎- Pentru? ‎- Știi tu.
‎Te rog, nu vreau să mă întorc. Nu mă duce
‎- ...acolo. ‎- Gata.
‎Vreau să te relaxezi,
‎să-ți intri în ritm,
‎totul va deveni mai intens datorită ție.
‎Ca să fim siguri ‎că ne înțelegem cu adevărat,
‎băieții aceștia îți vor aminti ‎cine e șeful aici.
‎Vă aparține.
‎Lăsați-ne singure.
‎Acum!
‎Sunt dr. Wyss.
‎Sunt psihiatru.
‎Am auzit că a fost un... accident,
‎și voiam să văd cum te simți.
‎Un accident.
‎M-am pus accidental în calea multor pumni.
‎N-am mult timp.
‎Încalc protocolul ‎și n-ar trebui să fiu aici.
‎Dar directorul poate fi... ‎prost câteodată.
‎Înainte să începem asta,
‎în timpul testării, îți amintești ceva
‎dinainte să fii pe insulă?
‎Nimic?
‎Nu chiar, nu.
‎Ne-au spus asta,
‎dar nu putem ști sigur.
‎Nimic din ce se întâmplă nu e sigur.
‎Îți spun sigur că nu vreau să mă întorc.
‎Înțeleg, dar avem nevoie de tine.
‎Să știi ceva.
‎Uneori călătoria nu e
‎doar fizică, da?
‎Rămâi în viață.
‎E crucial să fii puternică, ‎dar nu doar asta contează.
‎- Adică? ‎- Atât pot spune.
‎Cine știe dacă-ți vei aminti ‎când te vei întoarce,
‎dar rămâi pe calea ta ‎și găsește-ți drumul înapoi.
‎Nu lăsa directorul să te folosească.
‎N-ar trebui s-o spun fără dovezi,
‎dar cred că modifică ‎rezultatele testelor cumva.
‎De aceea, când te-ai trezit singură,
‎voiam să fii ochii...
‎Vă pot ajuta?
‎Nu, mulțumesc.
‎- Plecam. ‎- N-aveți voie
‎aici singură cu ea.
‎Am dreptul să-mi examinez pacienții,
‎mai ales dacă se trezesc.
‎ASISTENTA GOLDING
‎- Ia astea. ‎- Nu. Gata cu medicamentele.
‎Ai nevoie pentru următorul stadiu.
‎Am zis nu.
‎Fie iei pastilele sau...
‎Bine, iau pastilele.
‎Trecem cu un prizonier!
‎Îi încărcăm!
‎I-LAND
‎Nu!
‎Cooper.
‎Taylor.
‎Dumnezeule, nu!
‎Ce părere ai?
‎- Ce e locul ăsta? ‎- Știi ce este.
‎Ba nu.
‎Ba da. Gândește-te.
‎Serios, unde sunt?
‎Acasă.
‎Nu.
‎N-am mai fost aici.
‎Bine. Cum spui tu, Chase.
‎Ține-ți-o, băieți. Vin ajutoare.
‎Da, știu.
‎Ce obicei murdar!
‎Crezi că au vreo șansă?
‎Nu și dacă stă în puterea mea.
‎Haide! Pornește-o!
‎Subtitrarea: Ramona Coman