A NETFLIX SAJÁT GYÁRTÁSÚ SOROZATA
- Lebénultam nyaktól lefelé. - Minden rendben lesz.
Én... hé!
- Nem tudok mozogni! - Tud.
Mondom, hogy nem!
- Nyaktól lefelé nem megy. - Az csak...
- Lebénultam. - Nem. Esküszöm, hogy nem.
Nézzen rám! Még csak rám se néz!
Helló!
Önt nézem,
és higgye el, nincs semmi baja.
Látja?
Ha lebénult volna, akkor ezt nem érezné.
Mi ez?
Mintha jég keringene az ereimben.
Fémes íze van.
Csak antibiotikum.
Hogy kerülök...
Egy szigeten voltam. Hogy kerülök ide?
Várjon!
Mit adott be nekem?
Most hogy van?
Remélem, kicsit jobban.
Az életjelei szerint jól van.
Ki maga?
Dr. Conrad vagyok. Én vigyázok önre, amíg itt van.
Hol van az "itt"?
Biztosan rengeteg kérdése van.
- Igen. - Például...
Hogy kerültem el a szigetről?
Erről hamarosan beszélni fog önnel valaki,
ígérem.
Úgy hallottam, azt üvöltözte,
hogy lebénult,
- vagy valami ilyesmi. - Igen.
Nem tudok mozogni
nyaktól lefelé. Még az ujjaim se mozdulnak!
Ez meg mi volt? Hogy csinálta...
Elnézést! Az ápolónőnek el kellett volna magyaráznia.
Ez egyfajta erőtér, ami nagyon sci-fisen hangzik,
de igazából csak mágnesesség.
Nem több. Egy mágneses erőtér, amivel a helyén tartjuk.
A saját biztonsága érdekében tesszük.
- És... - És mi?
Emellett kötelező...
minden fogvatartott számára.
Ne, egy pillanat. Fogvatartott?
Hamarosan bejönnek önhöz.
Várjon!
Ne, kérem, ne menjen el!
Várjon! Kérem! Kérem!
Hé! Engedjenek ki! Nyissák ki!
Kérem, csak beszélni akarok magával!
Hahó?
- Fáradjon velünk! - Hová megyünk?
Álljon fel!
- Jesszusom, csak egy kérdés volt. - Szép lassan!
Nyugi! Csak felálltam.
Nehéz elhinni, hogy olyasvalaki, mint maga, ennyi bajt okozhat.
Kicsi vagyok, de erős.
Ez jó. "Kicsi, de erős." Ezt maga találta ki?
Az anyám.
Mármint... azt hiszem, ő volt.
Most ugrott be.
Anyám vagy egy másik nő mondta ezt nekem kiskoromban.
Nos, nekem tetszik. Illik magához.
Kicsi, de erős.
Nyilván kegyed katonai múltjának is
köze van hozzá. Mindegy is!
Hogy érzi magát?
Az orvosok úgy vélik, jól van. Legalábbis ezt mondják,
de személyesen is látni akartam,
mert még sose történt ilyen
a tesztek során.
Hogy az egyikük hirtelen felébredt.
Persze még teljesen új ez az egész szarság.
Szóval, hogy van?
- Megvagyok, uram. - Kérem, ne!
Ne uramozzon itt.
Hívjon igazgatónak, vagy Wells igazgatónak.
Megvagyok, igazgató.
Azt leszámítva,
hogy lövésem sincs, mi a fasz történik,
csuda jól vagyok.
Tömör, de őszinte.
Ennyi? Tetszik.
Nagyon tetszik. Kér egy italt?
Nekem kell egy. De maga nyilván nem ihat, igaz?
Akkor egyedül iszom.
Kicsit sem gond.
Így ni, finomság!
Kibaszott csodás ez a hang, tudta?
Jéggel.
Imádom.
Szóval, ifjú hölgy,
fordítsa ide a székét, hogy eldiskurálhassunk.
Megtenné nekem?
Pompás. Tökéletes.
Aggódik.
Kérdései vannak.
Teljesen érthető.
Csak tessék, kérdezzen bátran!
Nem viccelek. Hallgatom.
Rendben.
Miért vagyok itt?
Úgy értem, miért vagyok börtönben?
Mi rosszat tettem elvileg?
Ez a legfontosabb önnek? Hogy miért van itt?
Erről egész nap cseveghetnénk.
De ezt majd mások, tanult emberek mondják el,
akikkel holnap értékes órákat tölthet.
De most, velem,
nem inkább az a sziget érdekelne?
Hogy az mi a szar volt?
Az első pár perc a tengerparton...
teljes homály volt?
- Igen, nagyjából. - Akkor jó.
Annak kellett lennie.
Zavarosnak, elrettentőnek.
Ilyenre lett tervezve.
Ezt meg hogy érti?
Még most se érti.
- Nem, azt hiszem, nem... - Igazából...
nem volt ott.
Szimuláció volt.
Egy olyan virtuális izé,
amit kockák találtak fel az iPadjükön.
Várjon, mi van?
Az a sok furcsa szarság, a "találj vissza" tábla,
az a sok vacak, elásva a homokba,
nem furcsállta a dolgot?
Nem. Most, hogy belegondolok, nem.
Ott volt,
azon a szigeten, de csak az elméjében.
Maga és még kilenc ember, mind rabok az intézményünkben,
elmehettek arra a szigetre,
hogy kiderüljön, mihez kezdenének egy második eséllyel.
Ha újra kezdhetnék.
Tudom, kibaszott őrültségnek tűnik,
- de így... - Nem.
Az lehetetlen.
Biztosíthatom, nem az.
Nem vagyok őrült. Egy szigeten voltam!
Valódi volt. Ott voltam.
Mindegy is. Értem én.
Megértem.
Most nyilván kurvára kavarognak a gondolatai.
És hát... érthető is!
Tisztára Alkonyzóna, vagy nem is tudom,
de ez az igazság.
A színtiszta, francos igazság!
Egy rakás bibliára esküszöm!
- Igazinak tűnt. - Nem azt mondom, hogy nem történt meg,
hogy nem érzett fájdalmat, vagy senki nem halhat meg. Meghalhatnak.
De ez az egész csak a fejében létezett.
Érti, mit mondok?
Remélem, így is van.
Mert ha itt végeztünk,
testileg, pszichológiailag, az egész szaros kócerájjal,
szeretnék visszaküldeni.
Úgyhogy készüljön!
Ideje lefeküdni.
Ugye nem nekem szánja?
- De. Orvosi utasítás. - Minek?
Ne kiabáljon velem.
- Nem kiabálok. - Egyre dühösebb.
- Csak kérdeztem valamit. - Segít aludni, ennyi.
- Nem akarom. - Őrség!
- Szükségtelen! - Kezet le!
- Lent van. - Nincs. Kezd agresszívvá válni.
- Nem válok agresszívvá. - Őrség!
Ne!
Kérem, hagyja abba!
Ne jöjjenek közelebb!
- Segítség! - Kuss!
- Segítség! - Megállni!
- Vissza! - Segítség!
Pofa be! Vissza!
- Eressze el az ápolót! - Vissza!
- Eressze el! - Vissza!
Ne lőjenek! Hagyják abba!
Itt van!
Az épület teljes lezárása folyamatban!
Ismétlem, az épület teljes lezárása folyamatban!
Mi a fasz?
- Most keménykedj! - Ne!
Szedjenek le innen!
Várjanak! Várjanak!
Hova mennek? Jöjjenek vissza!
Ezt nem tehetik!
Hol a faszomban vagyok?
Bassza meg!
Lent van a megbeszélés.
Nem akarja levágni az utat?
Foglaljon helyet!
Dr. Stevenson vagyok.
A szimuláció egyik eredeti neurális tervezője.
- Azaz... - Szimuláció alatt...
Olyasvalamit értek, ami szimulált.
Egy szintetikus élményt.
- Oké. - Úgy érti,
hogy egyszerre van benne, és azon kívül.
Egyszerre jin és jang.
Atyám! És én még azt hittem,
- én magyaráztam szarul. - Igazgató!
Most mi beszélünk.
Folytassa!
El volt kábítva.
Sőt, több is annál.
Kómába helyeztük,
hogy teljesen őszinte és nyílt legyen.
A teste, a fizikai teste a játékon kívül volt,
- de az elméje... - Ez nem egy játék!
Elnézést! Nem úgy értettem.
Kérem, ne hivatkozzon rá játékként!
Ne oktasson ki, professzor!
Oké, értem, mire gondol.
Jó. Az nagyon jó.
Csak... annyira valódinak tűnt.
Én... mintha tényleg ott...
Képtelen vagyok felfogni, hogy talán nem volt valódi.
Szociológus vagyok. Dr. Dafoe.
Talán nem emlékszik, de ez nem fontos.
A következő a fontos.
Mit érzett, hogy teljesített?
Nem hiszem, hogy értem a kérdést.
Rosszul, úgy általánosságban?
Élek.
Ez jó, nem?
Nem tudtam, mit csinálok.
Lesz itt elvileg valami célvonal, vagy...
Keresnünk kell valamit,
vagy csak...
túlélni, amíg valaki eljön értünk?
Ez... sose volt világos.
Pontosan. Én is mindig ezt éreztem.
- Ez miért releváns? - Azért,
mert ő az első résztvevő, akivel beszéltünk, és egyetért velem.
Épp ezért abszolút releváns.
Kérem, folytassa!
Nem értem.
Miért nem emlékszünk semmire?
És hogy lehet jól vagy rosszul cselekedni valamiben, amit nem értünk?
Mindannyiunk számára ez a legfőbb kérdés.
Öröklés kontra környezet.
Megváltoztathatjuk egy ember körülményeit, és ezzel őt magát?
Ennek reményében...
kitöröltük az emlékeiket, ideiglenesen,
esélyt adva önöknek az újrakezdésre.
Máris verbális vagy testi összetűzésbe keveredett
a csapattársai legalább felével.
Ezt talán győzelemnek tekinthetjük? Igen?
Remélem, nem.
Szerintem remekül teljesített.
- Nem értek egyet. - Akkor nem értünk egyet.
De nem ám. Kicsit sem.
- Még valaki? - Azt kell mondjam,
hajlok arra, hogy ne engedjük vissza.
- És miért? - Mert...
egyik pre-szimulációs kritériuma sem teljesült eddig.
Meggondolatlannak, önzőnek. és felettébb vérszomjasnak bizonyult,
fegyvereket, infókat tartott meg magának.
Erre alapozom a véleményem. A rendelkezésre álló adatokra.
Oké, ki ébresztett fel?
Miért történik ez velem?
Attól tartok, erre nincs válaszunk.
Ön...
lehetséges, hogy magát keltette fel.
De ez nagyon különös.
Szerintem ideje ebédelni.
Úgyhogy most fogják be szépen a lepénylesőjüket,
és fáradjanak a vezetőségi étkezdébe.
Egy perc és megyek.
De előbb beszélgessünk egy kicsit. Mit szól hozzá?
Kiülünk a napra,
és elcsevegünk. Hogy hangzik?
Van választásom?
Elnézést! Tudtam, mire akarnak kilyukadni.
Azok az idióták odavannak a saját hangjukért.
Egy kibaszott fogkefe színén is összevesznének.
De igen, párszor még el kell viselnie őket,
ha a szavazáson nem jutnak dűlőre arról,
hogy kegyed rehabilitálható-e vagy sem.
- Amúgy ez igazi limonádé. - Ja, nemcsak oda képzelem?
Vicces kis picsa maga!
Mindegy is, figyeljen!
Köztünk szólva,
komolyan, mert leszarom,
hogy mit mondanak azok a pöcsfejek.
Teszek rá.
Csak az állami támogatás miatt vannak itt.
Ez így megy.
Való igaz, végig kell hallgatnom őket,
de nem vagyok a csicskásuk.
Javaslatokat tesznek nekem, aztán én...
intézkedem, hogy meglegyen a dolog. Érti, hogy értem?
Én intézem el a dolgokat, és ezért...
vagyok még mindig én a góré. Kizárólag ezért.
Nem igazán értem.
Nem hiszek ebben a szarban.
Nem én terveztem, nem én találtam ki.
Szerintem időt és pénzt pazarolnak olyanokra, akik nem érdemlik meg.
Ezt a sok felhajtást.
Miközben odakint zsarukat lőnek le,
és ölnek meg, mert nincs megfelelő védőfelszerelésük.
De engem neveztek ki főnöknek,
tőlem várják, hogy megvalósítsam ezt a kísérleti programot állami szinten.
Szóval...
mindenki engem les, mint egy rakás kibaszott sólyom.
Még az USA elnök asszonya is! Még ő is figyel.
De van pár trükk a tarsolyunkban,
a kormányzónak és nekem, elhiheti.
Kegyed pedig...
visszamegy oda, ha megengedik,
arra a szigetre,
és folytatja, amit eddig is csinált,
megbirkózva bármivel, amit a vezérlőből küldenek magára.
És elhiheti, cica,
egy rakás ijesztő fossal készülnek.
Meglepő dolgokkal.
Szarságokkal, amik meg is ölhetik.
És képzelje! Ha odabent meghal,
akkor itt is hulla.
Ez történt Brodyval?
Brody.
Az a pali egy mocskos erőszaktevő és gyilkos volt,
és tovább folytatta, amint lehetett.
Meghalt.
Kiesett! Hulla.
Ha valami rosszat tesz, a sziget visszaadja magának.
Ha megöl valakit, megöli magát. Ok-okozat. Így lett megalkotva.
De elárulok valamit.
Nem a játék csinálta ki.
Maguk közül valaki.
Nem tudta, mi?
Nem.
Nem tudtam.
- De így már érthető... - Hát, kész, meghalt.
A dokik szerint a saját haláluk látványa öli meg magukat,
de bármi is az, kinyiffant.
Mindegy is...
maga kilóg a sorból,
a rémálmaival és hasonlókkal.
Hogy csomó mindenre rájött.
Ez a típus, azaz a szarházi bűnözők,
amilyen maga is, nem úgy reagálnak erre a dologra, mint kegyed.
Úgyhogy most figyeljen, és vésse az eszébe!
Mostantól szemmel tartom magácskát.
Mindent kibaszott mozdulatát figyelni fogom,
ha visszamegy. Felfogta, cica?
Igen, uram.
- Bocs, igazgató úr. - Semmi gond.
Ezt most elnézem magának.
Még beszélünk, mielőtt elmegy, ez biztos.
TEXASI JAVÍTÓINTÉZET
Kisasszony?
Hall engem?
Megértette, amit mondtam?
Kisasszony?
Hall engem?
Kisasszony?
Megértette, amit mondtam?
Bocsánat, nem. Elkalandoztam egy percre.
Azt mondtam, hogy összeültünk,
és arra jutottunk, hogy szeretnénk,
ha visszatérne a programba,
ez alkalommal.
Mi? Ne!
Nem. Bocs, de nem! Nem megyek vissza oda.
Elnézést, de ez nem öntől függ. Így döntöttünk.
- Nem! - Hisszük...
Nem! Nem megyek vissza! Nem értik?
Tudják, mit gondolok a döntésükről?
Hogy basszák meg! Baszódjanak meg, és ez a szar is!
Eresszenek!
Kurvára nem megyek vissza!
Eresszenek!
Nem megyek vissza!
Ha kutyaként viselkedik, pórázon végzi, megértette?
Őszinte leszek. Reméltem, hogy kihajítják a programból.
Nem kell oda egy ilyen időzített bomba.
Mi az a hely,
az álmaimban?
Az a szoba. Mit tettem?
Láttam már azt a helyet,
a vért.
Mit jelent?
Nem baszakodhatnak az elmémmel!
És az a nő, ki ő?
Bocs, kislány!
Nem árulom el. Egyedül kell kiderítenie.
Lám, lám, lám!
Pöpec kis jobbhorga van!
- Sajnálom! - Nem érdekes.
Sok rab próbált már megtámadni, magánál sokkal nagyobb palik.
De csak kevés tette meg,
tehát kegyed, hogy úgy mondjam, a kiválasztottak közé tartozik.
Gondoltam, kiülünk a kertbe,
segítek magának ráhangolódni...
- Mire? - Tudja jól.
Nem akarok visszamenni! Ne küldjön vissza!
- Kérem! - Végeztünk.
Most pedig fogja magát,
és készüljön fel,
mert mostantól sokkal durvább lesz, hála önnek.
És csak hogy tudjam, tényleg értjük egymást,
a srácok mindjárt emlékeztetik magát, hogy ki a főnök.
A tiétek.
Távozzanak!
Most!
Dr. Wyss vagyok.
A pszichiáter.
Úgy hallottam... baleset történt.
- Látni akartam, hogy van. - Aha, baleset.
Véletlenül beleszaladtam egy csomó ökölbe.
Nincs sok időnk.
Ez szabályellenes. Nem szabadna itt lennem.
De az igazgató néha olyan... bolond tud lenni.
Mielőtt elkezdtük,
a tesztelés során, emlékszik bármire azelőttről,
hogy felébredt a szigeten?
Bármire?
Nem igazán, nem.
Mondták, hogy nem lesznek emlékei,
de sose tudhatjuk biztosan.
Semmi sem biztos, ami itt történik.
Elmondom, mi biztos. Nem akarok visszamenni!
Megértem, de ott kell lennie.
Jegyezze meg,
az utazás néha nem csak szó szerinti, ugye?
Életben kell maradnia.
Az erő kulcsfontosságú, de nem az egyetlen tényező.
- Ez... - Most csak ennyit mondhatok.
Nem tudni, emlékezni fog-e erre odabent, de ha igen,
maradjon az útján, és találjon vissza!
Ne hagyja, hogy az igazgató kihasználja!
Nem kéne ezt mondanom bizonyíték nélkül,
de szerintem valahogy megbabrálta a tesztek eredményeit.
És ezért, amikor ön felébredt magától,
meg akartam kérni, hogy figyeljen...
Segíthetek?
Köszönöm, nem.
Épp indultam.
Nem szabadna kettesben lennie vele.
Jogomban áll megvizsgálni a betegemet,
főleg, hogy hirtelen felébredt.
GOLDING ÁPOLÓ
- Vegye be! - Nem. Nem kell több gyógyszer!
Kell a folyamat következő részéhez.
Mondom, nem!
Tabletta, vagy...
Jó, akkor tabletta.
Fogoly érkezik!
Épp beültetjük őket!
SZ-I-GET
Jaj, ne! Ne!
Cooper.
Taylor!
Úristen!
Ne!
Na, hogy tetszik?
- Mi ez a hely? - Tudja jól.
Nem tudom.
Dehogynem. Emlékezzen!
Most komolyan, hol vagyok?
Otthon.
Nem.
Még sose jártam itt!
Oké. Felőlem, Chase.
Ne eresszétek! Úton a segítség.
Igen, tudom.
Undorító szokás.
Van esélyük odabent?
Nem, ha rajtam múlik.
Gyerünk! Kapcsoljátok fel!
A feliratot fordította: Márkus Ágnes