PŮVODNÍ SERIÁL NETFLIX
- Nemůžu se od krku dolů hnout. - To nic.
Já... Hej!
- Nemůžu se hnout. - Můžete.
- Jste... - Nemůžu.
- Nemůžu se hnout od krku dolů. - To je...
- Jsem ochrnutá. - Slibuju, že nejste.
Podívejte se na mě. Ani se nepodíváte.
Ahoj.
Dívám se na vás
a říkám, že s vámi nic není.
Vidíte?
Ochrnutá byste to necítila.
Co je to?
Studí to v žilách jako led.
Chutná to jako kov.
Jen antibiotika.
Jak jsem...
Byla jsem na ostrově. Jak jsem se sem dostala?
Počkejte.
Co jste mi to dala?
Jak se cítíte?
Snad trochu lépe.
Vaše orgány pracují správně.
Kdo jste?
Jsem dr. Conrad. Dohlížím na vás, když tu jste.
Kde „tady“?
Určitě chcete vědět spoustu věcí.
- Jo. - Otázky...
Jak jsem se dostala z ostrova?
Brzy vám to přijde někdo vysvětlit.
Slibuju.
A teď. Někdo jiný mi řekl, že jste křičela,
že jste ochrnutá
- nebo tak něco. - Ano.
Nemůžu se hýbat
od krku dolů. Nemůžu ani hnout prsty.
Co jste to sakra udělal, jak...
Promiňte. Sestra vám to vysvětlí.
Je to takové silové pole, což sice zní jako ze sci-fi,
ale jsou to jen magnety.
Nic víc. Magnetické pole, které vás drželo na místě.
Samozřejmě pro vaši vlastní bezpečnost.
- A... - A co?
Taky je to požadováno...
pro všechny vězně.
Ne, počkat. Já jsem... ve vězení?
Brzy za vámi někdo přijde.
Počkejte!
Prosím, neodcházejte!
Počkejte, prosím!
Pusťte mě ven! Otevřete dveře!
Chci s vámi mluvit!
Haló?
- Pojď s námi. - Kam jdeme?
Vstávej.
- Ježíši. Jen jsem se ptala! - Hezky pomalu.
Klid, jenom vstávám.
Těžko uvěřit, že někdo jako vy dokáže způsobit takové potíže.
Jsem malá, ale silná.
To je dobře.
To jste si vymyslela sama?
Moje matka.
Myslím, že to vymyslela ona.
Prostě mě to napadlo.
Nevím, jestli to řekla matka nebo jiná žena,
když jsem byla malá.
Líbí se mi to. Sedí to k vám.
Malá, ale silná.
Samozřejmě to nejspíš souvisí
i s vaším vojenským výcvikem. Každopádně.
Jak se cítíte?
Podle doktorů si vedete dobře.
To říkají.
Ale chtěl jsem se zeptat sám,
protože tohle se při testech
ještě nestalo.
Že by se někdo takhle probudil.
Samozřejmě, celá ta věc je úplná novinka.
Tak jak se cítíte?
- Dobře, pane. - Nedělejte to.
Neříkejte mi pane.
Stačí dozorce nebo dozorce Wells.
Dobře, dozorce.
Kromě toho,
že nemám tušení, co se tu sakra děje,
se mám naprosto famfárově.
Strohá, ale upřímná.
Je to tak? Líbí se mi to.
Moc se mi to líbí. Dáte si panáka?
Já ho potřebuju. Ale vy asi
pít nesmíte, že?
Tak se napiju sám.
Žádný problém.
To rozhodně.
Je to nádherný zvuk, že?
Na ledu?
Tak to mám rád.
Takže, mladá dámo,
otočte si židli a promluvíme si pořádně.
Uděláte to pro mě?
Perfektní. Bezva.
Máte starosti.
Máte pár otázek.
To dává smysl.
Zeptejte se mě na cokoliv.
Vážně. Máte možnost.
Dobře.
Proč tu jsem?
Proč jsem ve vězení?
Co jsem měla udělat?
To je pro vás důležité? „Proč tu jsem?“
Na tý otázce strávíme celý den.
To vám řeknou jiní, poučení,
kteří se vám budou věnovat zítra.
Zatím a mezi námi dvěma,
nezajímá vás spíš ten ostrov?
O co tam sakra jde?
Ty první minuty na pláži
musely být šílený.
- V podstatě jo. - Tak dobrá.
Mělo vás to
dezorientovat a zmást.
Bylo to tak navržené.
Co to má znamenat?
Pořád nechápete, že?
- Ne, asi ne. Já... - Doopravdy
jste tam nebyli.
Byla to simulace.
Virtuální záležitost,
co vymysleli geekové na iPadech.
Počkat, co?
Copak vám ty kraviny, cedule „Najděte cestu zpět“
a hromada krámů v písku,
přišly normální?
Ne. Asi ne, když o tom teď přemýšlím.
Byla jste
na ostrově, ale ve své mysli.
Vy a dalších devět vězňů z tohoto zařízení
jste dostali šanci jít na ostrov
a zjistit, jak by se poprali s druhou šancí.
Nový pokus.
Vím, že to zní šíleně,
- ale je to čistá... - Ne.
To není možné.
Ujišťuji vás, že je.
Nejsem cvok. Vím, že jsem tam byla.
Bylo to skutečné. Byla jsem tam.
Každopádně to chápu.
Chápu.
V hlavě vám to teď určitě pěkně mrdá.
Jak taky ne?
Zní to jako z podělaný Zóny soumraku,
ale je to pravda.
Absolutní, úplná, podělaná pravda,
to vám klidně odpřisáhnu na Bibli.
- Bylo to tak skutečné. - Neříkám, že se to nestalo,
že tam necítíte bolest nebo neumřete, protože to můžete.
Ale dělo se to ve vaší hlavě, jasný?
Comprende?
Doufám, že je to pravda.
Protože až tu skončíme,
tedy fyzicky, psychologicky a tak všechno,
tak vás pošlou zpátky.
Tak se připravte.
Je čas jít spát.
- To není pro mě. - Je.
- Rozkaz lékaře. - Na co?
Nezvedejte na mě hlas.
- Nezvedám hlas. - Jste rozrušená.
- Jen se vás ptám. - Pomůže vám to usnout.
- Já to nechci. - Ochranka!
- Nevolejte je. - Ruce dolů.
- Mám je dole. - Nemáte, jste agresivní.
- Nejsem. - Ochranko, prosím.
Ne!
Prosím, přestaňte.
Držte se zpátky!
- Pomoc! - Drž hubu!
- Pomoc! - Ani hnout!
- Zpátky. - Pomoc!
Drž hubu! Zpátky!
- Nech ji být! - Zpátky!
- Pusť ji! - Zpátky!
Nestřílejte! Dost!
Tady je!
Uzavřete celou budovu.
Opakuji, uzavřete celou budovu.
Co to sakra je?
Už jsi zkrotla, co?
Pusťte mě dolů!
Počkejte!
Kam jdete? Vraťte se!
To nemůžete!
Kde to kurva jsem?
Do hajzlu!
Jednání je dole.
Určitě nechceš zkratkou?
Posaďte se.
Jsem dr. Stevensonová.
Jsem nervová architektka této simulace,
- což znamená... - Říkáte simulace...
Myslím něco, co je nasimulované.
Je to umělý zážitek.
- Dobře. - Znamená to,
že jste zároveň byli uvnitř i mimo simulaci.
Jako jin a jang.
Ježíši Kriste. Myslel jsem,
- že já neumím vysvětlovat. - Dozorce, prosím.
Teď mluvíme my.
Pokračujte.
Dostali jste sedativa.
Vlastně víc než to.
Lékařské kóma,
abych byla přesná a transparentní.
Vaše tělo, vaše fyzické já, bylo mimo hru,
- ale vaše mysl... - Není to hra.
Promiňte, jistě.
Neoznačujte to laskavě jako hru.
Nepoučujte mě, profesore.
Dobře, chápu vás.
Dobře. To je dobře.
Jenom... Bylo to tak skutečné.
Zdálo se to naprosto...
Nedokážu přijmout myšlenku, že to nebylo.
Jsem sociolog. Dr. Dafoe.
Možná si nevzpomínáte, ale o to nejde.
Důležité je toto.
Jak jste se tam cítila?
Asi nerozumím vaší otázce.
Uboze? Obecně?
Žiju.
To je dobře, ne?
Nevěděla jsem, co dělám.
Počkat, je tohle nějaká cílová rovinka nebo...
Máme něco hledat
nebo jen...
přežít, dokud pro nás nepřijdete?
Nebylo to jasné.
Přesně tak. Cítila jsem to stejně.
- Jak to souvisí? - Souvisí to proto,
že je to první účastnice, která se se mnou shodne.
Proto si myslím, že to má velkou váhu.
Pokračujte, prosím.
Já to nechápu.
Proč si nic nepamatujeme?
Jak se máme chovat dobře nebo zle, když ničemu nerozumíme?
To je velká otázka pro nás všechny.
Příroda versus výchova.
Můžeme změnit okolnosti a tím pádem i změnit člověka?
V naději, že ano,
jsme vám prozatím vymazali vzpomínky
a dali šanci začít znovu.
Vyhrožovala a chovala se násilnicky
alespoň k polovině skupiny.
Je to pro nás vítězství? Je?
Doufám, že ne.
Podle mě si vede velice dobře.
- Nesouhlasím. - Pak se neshodneme.
To ano. Dychtivě.
- Někdo další? - Přikláním se k tomu
nevracet ji zpátky do procesu.
- A proč? - Protože...
její předsimulační kritéria nedošla k žádné shodě.
Ukázala se jako bezhlavá, sobecká a poměrně krvežíznivá,
shromažďuje zbraně a informace pro sebe.
Hovořím na základě analýzy dostupných údajů.
Dobře. Kdo mě vzbudil?
Proč se mi to děje?
Obávám se, že na to nemáme odpověď.
Zdá se...
že jste to mohla udělat i sama.
A to je zvláštní.
Je čas na oběd, přátelé.
Tak si nechte na chvíli od cesty ty svoje malicherný frázičky
a vydejte se směrem kavárna.
Za chvíli se k vám přidám.
Ale nejdřív si promluvíme. Co vy na to?
Posadit se na sluníčko
a trochu pokecat? Tak co?
Mám na výběr?
Omlouvám se. Měl jsem to předvídat.
Ti idioti hrozně rádi žvaní a poslouchají se.
Klidně se pohádaj i kvůli barvě kartáčku na zuby.
Ale musíte vydržet ještě pár sezení,
pokud se při hlasování neshodnou,
jestli je možné vás rehabilitovat nebo ne.
- To je opravdová limonáda. - Takže si ji nepředstavuju?
Jste legrační malá sviňka.
Každopádně, poslouchejte.
Mezi námi dvěma,
mně je úplně u prdele,
co ti pitomci u kulatýho stolu řeknou.
Úplně.
Jsou tu, aby nás vláda dál
dotovala.
Tak to chodí.
Pravda, já musím sedět a poslouchat je,
ale nemusím dělat všechno, co řeknou.
Dávají mi doporučení a já
hledám způsoby, jak to uskutečnit. Rozumíte?
O všechno se starám a proto
jsem pořád u kormidla. Právě proto.
Nechápu vás.
Já na tyhle sračky nevěřím.
Nenavrhl jsem je. Nevymyslel jsem je.
Podle mě je to ztráta času
a peněz na lidi, kteří si je nezaslouží.
Takovej poprask a chaos.
A obyčejný poldy může každej zastřelit,
protože nemají na zločince
pořádnou výstroj.
Ale... pověřili mě tím
a čeká se ode mě, že jim tenhle program implementuju
na státní úrovni.
Takže...
Všichni mě pozorujou jako banda supů.
Včetně prezidentky Spojených států.
I ona to sleduje.
Ale pořád máme v rukávech pár es,
já a guvernér, to mi věřte.
A co se týče vás,
pokud to dovolí, tak se tam vrátíte,
na ten ostrov,
a budete dělat, co jste dělala,
budete řešit ty zmetky, co si na vás připravili.
A věřte mi, slečinko,
nachystali si dost hnusnejch sraček.
Pár překvápek.
Věcičky, co vás můžou zabít.
A hádejte. Jestli tam umřete,
umřete i tady.
To se stalo Brodymu?
Brody.
Hovadskej násilník a vrah a začal to dělat hned,
co dostal příležitost.
Je pryč.
Venku. Mrtvej.
Když na ostrově uděláte něco zlýho vrátí se vám to.
Zabijete a ono to zabije vás. Příčina a následek. Tak ho navrhli.
Ale víte co?
Nedostala ho ta hra.
Dostal ho někdo z vás.
To jste nevěděla, co?
Ne.
Ne, nevěděla.
- Ale když to vím... - Jo, je mrtvej.
Lékaři tvrdí, že je to šokem, když se vidíte umírat,
ale to je fuk, prostě je pryč.
Každopádně,
vy jste divná patronka,
s těma nočníma můrama a tak.
Hodně toho zjišťujete.
Lidi jako vy, zločinecký hovada
obvykle nereagujou na takový věci jako vy.
Takže mě poslouchejte.
Budu vás tě pozorně sledovat.
Budu sledovat všechno, co uděláte,
pokud se tam vrátíte, jasný??
Ano, pane.
- Promiňte, dozorce. - Nelamte si s tím hlavu.
Tentokrát to máte zadara.
Ještě si promluvíme, než půjdete.
NÁPRAVNÉ ZAŘÍZENÍ TEXAS
Slečno?
Slyšíte mě?
Chápete, co říkám?
Slečno?
Slyšíte mě?
Slečno?
Rozumíte tomu, co říkám?
Ne, promiňte. Asi jsem chvíli nevnímala.
Říkala jsem, že jsme se sešli v soukromí
a shodli se na tom, že bude lepší
vás do pro programu vrátit.
Tentokrát.
Cože? Ne!
Promiňte, ale ne, já se tam nevrátím.
Je mi líto. To není na vás. Rozhodnutí padlo.
- Ne! - Jsme si jistí...
Ne, já se tam nevrátím! Nechápete?
Víte, co si vašem rozhodnutí myslím?
Do hajzlu s ním! Do hajzlu s váma a tímhle vším!
Pusťte mě!
Já se tam nevrátím!
Dost!
Nevrátím se tam!
Chovejte se jako pes a skončíte na vodítku, jasné?
Popravdě jsem doufal, že vás z programu vykopnou.
Nemám rád divoký karty jako jste vy.
Co je to místo
v mých snech?
Ten pokoj. Co jsem udělala?
Už jsem to místo viděla.
A krev.
Co to znamená?
Nemůžete mě takhle blbnout.
A ta žena, co je zač?
Promiňte, slečinko.
Já to vím a vy to zjistíte sama.
Ale, ale, ale.
Máte dobrý pravý hák.
- Promiňte. - Nic se neděje.
Za ty roky mě chtělo praštit víc vězňů,
a větších než vy.
Málo z nich se to povedlo.
Takže tím jste se dostala do vybrané skupiny.
Myslel jsem, že tady na sluníčku
se trochu navnadíte na...
- Na co? - Víte na co.
Já se nechci vracet. Neposílejte mě tam.
- Prosím. - Dost.
Dejte si načas
a připravte se,
protože díky vám to teď bude mnohem horší.
Jenom abychom si dokonale rozuměli,
tihle chlápci vám připomenou, kdo je tu šéf.
Je vaše.
Nechte nás.
Hned.
Jsem dr. Wyssová.
Jsem psychiatrička.
Slyšela jsem, že došlo k nehodě,
- a chci vědět, jak se vám daří. - Jo, k nehodě.
Náhodou jsem se jim dostala pod pěsti.
Nemám moc času.
Je to proti protokolu a neměla bych tu být.
Ale dozorce je občas pěkný hlupák.
Než jsme začali
a během testování, vzpomínáte si na něco
z doby před ostrovem?
Na cokoliv?
Vlastně ne.
Řekli, že si nic nepamatujete,
ale nikdy nevíme jistě.
Nic z toho, co se tu děje, není jisté.
Jisté je, že se tam nechci vracet.
Chápu, ale potřebujeme vás tam.
Uvědomte si toto.
Cesta někdy není jen fyzická, ano?
Musíte zůstat naživu.
Být silný je životně důležité, ale není to jediné.
- Jak to... - Víc říct nemůžu.
Nevím, jestli si na tohle vzpomenete, ale pokud ano,
zůstaňte na cestě a najděte cestu zpět.
Ať vás dozorce nevyužívá.
Bez důkazů bych to říkat neměla,
ale myslím, že výsledky testů nějak ovlivňuje.
Proto vás chci požádat, abyste, až se
probudíte,
- si všímala... - Přejete si?
Ne, děkuju.
- Už jdu. - Neměla byste
tu s ní být sama.
Mám právo vyšetřit svou pacientku,
která se probudila během procesu.
SESTRA GOLDINGOVÁ
- Vezměte si to. - Už žádné léky.
Potřebujete je pro další fázi.
Říkám, že ne.
Buď prášky nebo...
Dobře, tak prášky.
Vedeme vězně.
Nakládáme je.
I-LAND
Ale ne.
Coopere.
Taylor!
Panebože. Ne.
Tak co vy na to?
- Kde to jsme? - Víte, kde jsme.
Ne, nevím.
Ale víte. Přemýšlejte.
Vážně, kde jsem?
Jste doma.
Ne.
Nikdy jsem tu nebyla.
Dobře. Jak chcete, Chase.
Držte ji, hoši, pomoc se blíží.
Jo, já vím.
Hnusný zlozvyk.
Myslíte, že mají šanci?
Ne, pokud do toho budu mluvit.
Do toho. Zapněte ji.
Překlad titulků: Petra Babuláková