Podle mě byl ten tvůj příběh krásný.
Skoro jako bych slyšela tvé nejosobnější a nejintimnější myšlenky.
Ten nádherný, skrytý život, ke kterému máš přístup.
Úplně žárlím.
Díky.
Že sis to přečetla.
- Co s ním budeš dělat? - Nevím.
Měl bys ho poslat do toho časopisu.
- Ten poslední se jim líbil. - Já nevím.
Nevím, jestli je dost dobrý.
Jen chceš, abych tě chválila.
Je úžasný.
? Hodně štěstí, zdraví ?
? Hodně štěstí, milá Marianne ?
? Hodně štěstí, zdraví ?
Něco si přej.
Vypadá to skvěle, jako bys to ani nedělala ty.
Bylo to skvělý rozptýlení od eseje.
Je to moc hezký. A nemusela jsi to dělat.
Buď zticha. Musíš mít dort.
- Dostala jsi hezký dárky, Marianne? - Krásné dárky. Díky, Nialle.
A cos jí dal ty, Connelli?
Knížku.
Nějaké básně od Franka O'Hary.
Každopádně...
Líbí se mi.
A co tvá rodina? Dali ti něco hezkýho?
Sporťák nebo poníka?
Na co narážíš?
Jen vybírám z vlastního seznamu přání.
- Oni vlastně narozeniny neřeší. - Tak to jo.
Ten koláč je sakra skvělý.
Přání k narozeninám?
Jo.
Moje matka.
Ne úplně „všechno nejlepší”.
Tak co píše?
„Pošli mi ty klíče od bytu v Dublinu co nejdřív.”
Takže...
To mě mrzí.
V pohodě.
Jsem v pohodě.
Líbilo se ti to?
Jo.
A moc.
Dobrý.
Co chceš dělat dnes večer?
- Dívat se na film. - To zní dobře.
Mohla bych si jít zaplavat. Znovu.
Ale můžu zajít pro jídlo a pak přijít za tebou.
Skvělý.
Vzaly jsme se a zestárly, aniž bychom si toho všimly?
Možná.
Vlastně si to užívám.
Myslíš, že by naše já v prváku nesnášela, jak jsme dopadly?
Já to měla stejně vědět.
Myslím, že moje já v prváku by bylo ohromené.
„Podívejte na ni, je doopravdy spokojená.”
No teda.
- Jsi v pohodě? - Jo.
- Teď mi přišel jeden e-mail. - Od koho?
Connelli, od koho?
Je to...
z jedné vysoké v New Yorku.
Nabízejí mi místo
v jejich magisterském programu kreativního psaní.
Ani jsem nevěděla, že ses přihlásil.
Teda gratuluju. Nepřekvapuje mě,
že ti to místo nabídli.
Jsem jen trochu překvapená, že jsi to nezmínil.
Nevěřil jsem, že to vyjde.
Bylo mi to trapný.
Abych byl upřímný, já...
Pořád k tobě hodně vzhlížím a...
Nechtěl jsem, aby sis myslela, že jsem se zbláznil...
- Connelli. - A já
ani nevím, proč jsem se přihlásil. Nebyl to ani můj nápad.
- Čí to byl nápad? - Jednoho mého učitele.
To je fakt skvělý, Connelli.
Dokážeš si mě představit v New Yorku?
Vlastně jo.
- Dokážu. - Já nedokážu ani...
Mám z toho pocit...
Teď není správný čas, abych letěl přes půl světa
a žil ve městě, kde nikoho neznám.
Vždyť...
Sotva jsem před pár měsíci
dokázal jít po Dublinu, aniž bych měl záchvat paniky.
Jak by to fungovalo v New Yorku?
Na chvíli to odlož.
Je skvělý, že ti nabídli místo.
Zatím nad tím nepřemýšlej.
Já nepojedu.
Dobře.
A samozřejmě musíme poděkovat Connellovi.
Za to, že se do toho dal a ukázal se,
jako přirozeně nejnadanější editor všech dob.
Což mi připomíná, že naše nejnovější, úžasné vydání
vychází zítra a my jsme nemohli být pyšnější.
A udělala jsem punč a je sakra skvělý.
- A naprosto smrtící. - Pijeme!
Marianne.
- Jo? - Můžu se tě na něco zeptat?
Vánoce.
Co s nimi?
Nechtěla bys přijít k nám?
Nevím, Connelli.
- Je to milý. - Lorraine by tě tam ráda viděla.
To nevíš.
- Co? - Já to vím.
Byl to její nápad.
To je od ní hezký.
Takže?
Takže...
- Přestaň. - Connelli.
- Co je? - To není vtipný.
Tady jste. To se na vás podívejme.
Malý vánoční zázrak.
Vařím už týdny. Pojďte dovnitř.
- Ahoj. - Ahoj zlatíčko.
Díky za pozvání.
- Kam to mám dát? - Já to vezmu.
Editor. To je působivý.
Ne, dělám to jen jako laskavost.
Určitě to dělají i v novinách jako laskavost.
Vede si skvěle.
Je to literární časopis. Rozhodně to nejsou noviny.
Figuruji v politice?
Co?
Proč se smějete?
Jsem Dobby?
- Mám se ráda? - Ne.
Ne...
Jsi v pohodě?
Jo.
- Je to moc? - Ne.
Je to tak hezký.
Správné Vánoce.
Je to krásný.
Musíte něco dělat.
Co dělají vaši kamarádi ze střední?
Jdou k Brennanovi, jako každý rok.
Nejsem si jistá, že si dokážu představit Nový Rok u Brenna.
Zdravím, Denise. Šťastný Nový Rok.
Co si o ní myslí lidi ve městě?
Myslím...
Myslím, že ji považují za trochu divnou.
Máš červené tváře.
Je tam zima.
Půjdeš dnes večer?
Měla bys.
Nedovolila bych si neuposlechnout příkaz.
- Ahoj. - Čau!
- Jak to jde, Gary? - Rád tě vidím.
- Já tebe taky. - Šťastný Nový Rok.
- Ahoj! - Ahoj!
Ráda tě vidím.
- Vypadáš úžasně. - Ty taky.
Vypadáš nádherně.
Marianne, jak se máš?
Šťastný Nový Rok, jak se máš?
- Dobrý, dobrý. - Ráda tě vidím.
- Chceš něco k pití? - Ano, prosím.
- A vy? - Ne, díky.
Hned tu budeme, chvilku.
- Marianne Sheridan. - Ahoj.
Miluju tě.
Taky tě miluju.
Jsi v pohodě?
Jo, jsem.
Nikdy jsem se tady necítila jako doma.
Upřímně, nepřišlo mi správný být tady.
Co?
Přemýšlela jsem o tom New Yorku.
O té nabídce.
Co s ní?
Nevím, já jen...
Pořád si Představuju, jak tam jsi.
Jak píšeš.
Jasně.
- Ty jsi o tom přemýšlel. - Jo.
Jo, trochu.
Samozřejmě, že jsem o tom trochu přemýšlel, ale to neznamená...
Přijde mi to prostě moc těžký.
Všechno v poslední době bylo těžké nebo to stálo úsilí
a možná tento rok musí být prostě jednoduchý, chápeš?
Stalo se hodně věcí, které byly těžké.
A bolestivé.
A tohle by bylo těžké a úžasné.
- Možná jo. - Je to New York.
Je to psaní.
Bylo by to sakra úžasný, Connelli.
To jo.
Jo, možná.
Jela by jsi se mnou?
Mohli bychom tam být spolu
a ty bys mohla studovat, nebo pracovat a...
Proč?
Chci tu zůstat.
Chci žít život, který žiju.
Je to docela něco.
- A já se v tom zlepšuju. - To jo.
Moc bys mi chyběla.
Bylo by mi strašně.
Ze začátku.
Ale zlepšilo by se to.
Jo.
Jo a je to jen rok a pak se vrátím.
To neslibuj.
Nevíš...
kde ani jeden z nás bude.
Nebo co se stane.
Nebýt tebe, tak bych tady nebyl.
Ne.
To je pravda.
Určitě bys byl někde úplně jinde.
Byl bys někým jiným.
A já taky.
Ale navzájem jsme pro sebe udělali tolik dobrého.
Ty víš, že tě miluju.
A nikdy nebudu k nikomu jinému cítit to samé.
Já vím.
Já pojedu.
A já zůstanu.
A budeme v pořádku.
Překlad: farmaister