Jó reggelt!
- Jó reggelt! - Jó reggelt!
- Itt vagyok. Készen állok a harcra.
Bemutatom önöket egymásnak.
Ő Mr. Peter Wakeling, az új kollégánk.
- Mr. Wakeling, Mr. Hart. - Jó napot!
- Örvendek! - És Mr. Rusbridger.
- Örvendek! - Örvendek!
Türelmetlenül vártuk. Már két hónapja kevesebben vagyunk.
Remélem, hasznos leszek. Egy-két hét kell, hogy belerázódjak.
Ne aggódjon, öregem!
Ilyen korán ez szinte szabály.
Nincs sok móka és kacagás. Mint egy templomban.
Értem, mire gondol.
Az első nap mindig idegtépő.
- Igen. - Majd belejön.
Ezek a fickók
meg jobbak lesznek, ha felébrednek.
Nem miattunk kell aggódnia, Mr. Wakeling. Mi a barátai vagyunk.
Az öregre kell jó benyomást tennie.
Mr. Williamsre gondol?
Rendesnek tűnt a meghallgatáson.
Talán egy kissé ridegnek.
Igazság szerint nem sokat láttam belőle.
Mindjárt kap rá még egy esélyt.
Most jön az állomása.
Vigyázat az ajtóknál!
Ide jön be?
Nem. Sosem utazik velünk.
VONATOK A VÁROSHATÁRHOZ ÉS KELET-WATERLOOHOZ
- Jó reggelt, uraim! - Jó reggelt, Mr. Williams!
Jöjjön, Mr. Wakeling!
Jó reggelt, Sir James!
Mr. Rusbridger, miért jött vissza a D19-es?
Mr. Wright a tervezésen azon a nézeten volt, hogy csatoljunk
egy átutalási igazolást is.
Csak a D19 engedélyezése után csatolható az átutalási igazolás.
Igen, próbáltam elmagyarázni Mr. Wrightnak, Mr. Williams,
de egyszerűen nem fogadja el.
Akkor egyelőre itt tarthatjuk.
Nem fog ártani.
Tekintse magát nagyon szerencsésnek, Mr. Wakeling!
Megörökölte az egyik legnagyobb felhőkarcolónkat.
Mr. Woodwardnak, az elődjének köszönhetően.
Ha a felhőkarcolója nem elég magas,
vagy Isten ments, olyan gyorsan dolgozik, hogy elfogy,
az emberek gyanakodni fognak, hogy nincs semmi fontos dolga.
Értem.
Az első szabály, Mr. Wakeling: hagyja magasan a felhőkarcolót!
A Chester Street-i hölgyek, uram.
Kérem, vezesse be a hölgyeket, Mr. Singh!
Mr. Middleton, ön jön, ha nem bánja.
Természetesen, Mr. Williams.
Mr. Wakeling, segítene Mr. Middletonnak a hölgyekkel?
Hogyne, uram.
Hölgyeim!
Hogy vagyunk?
Tegnap az épület másik részében voltunk.
Előbb a városfejlesztésnél, majd a tervezésnél,
aztán a köztisztaság és csatornázásnál.
Tegnap zárás előtt
az úr azt mondta, hogy ezt hozzuk el önnek.
Hadd beszéljek Mr. Williamsszel!
Egy pillanat!
Közművek, miben segíthetek?
Új itt, ugye?
Igen. Ez az első napom.
Érezze jól magát, fiam!
- Itt sose lesz vége a szórakozásnak. - Eliza!
Csak a fiatalúrral beszélgetek.
Jól megfogalmazták a levelüket és a kérvényüket.
Ezt persze már tudjuk.
Viszont először a városfejlesztési osztályra kell vinniük,
a harmadikra.
Ott tegnap voltunk, uram.
Még egy padot is felajánlottak, hogy üljünk le.
Annyi ideig voltunk ott.
- Eliza! - Bocsánatot kérek.
Nem szeretnénk további kellemetlenséget önöknek.
Ezért Mr. Williams javaslatára
egyik munkatársunk elkíséri önöket,
hogy ne legyen több kavarodás.
Ő Mr. Wakeling.
Remek.
Remek. Biztosítom, hogy minden félreértés...
Ez csodás, fiam.
Akkor ugorjon át a mi oldalunkra!
Igen, jó. Köszönöm, Mr. Singh! Ha követnének a hölgyek.
Engedje meg, hogy vezessem, Mr. Wakeling!
Talán jobban ismerjük az épületet, mint ön.
Bocsássanak meg!
Sajnos ma korábban el kell elmennem.
15:20-kor.
Mr. Middleton, lenne olyan kedves helyettesíteni a távollétemben?
Hogyne, Mr. Williams.
Elintézem, hogy minden rendben menjen.
Köszönöm, Mr. Middleton!
Tényleg itt hagy minket, Miss Harris?
Még nem biztos, Mr. Williams.
Megvolt az interjúm, és jól sikerült.
A Lyons Corner House-nál.
Maga is olyan lesz...
Hogy is hívják őket? Ugribugri? Nyuszimuszi?
Jól fog állni a kötény, Miss Harris.
Ez egy menedzserasszisztensi állás, Mr. Hart.
Az lesz, ha már beilleszkedtem.
Nem akartam szemtelenkedni, Miss Harris.
Ó, remek a melaszos piskótájuk.
Legalábbis a Coventry Streeten.
Jó ötlet, uram.
Mármint Mr. Wakeling.
Nagy szükségünk van a játszótérre. Nincs hol játszaniuk.
Az egy pöcegödör. Nincs rá jobb szó.
Ekkora patkányokkal. És a házaink pont arra néznek.
Mi az ördög?
Ehhez hozzá kell szoknia, drágám.
PARKOSZTÁLY
- Szóval, azt mondta, K lépcső? - Igen, a K lépcső.
- Rendicsek. Az a folyosó? - Igen.
- Nagyon köszönöm. - Szívesen, uram.
Jó reggelt!
Erre, hölgyeim, ha megtennék.
Menjünk!
A parkosztály kitart...
Ez mind szép és jó, de ezen már túlvoltunk egyszer.
Először le kell csapolni a vizet.
Már elmagyaráztam önöknek.
Először a köztisztaságnak kell ránéznie.
Minden jót, hölgyeim!
Gyerekjátszótér?
Nem a mi asztalunk, de a közművek osztályon biztosan
- örömmel segítenek majd. - Közművek?
Ő onnan van.
- A közművektől jön? - Igen.
Ez az első napom.
Mi az ördögnek hozta ide ezeket a kedves hölgyeket?
Bocsánatot kérek!
A tervük kiváló, és minden jót kívánok hozzá.
Ezt vigye vissza az irodájába!
A hölgyek jobbat érdemelnek.
Szép napot!
Mr. Wakeling, mit tehetek önért?
A hölgyek kérelme, uram.
Mr. Harvey a köztisztaságnál ragaszkodik ahhoz, hogy a mi ügyünk.
Mr. Harvey téved.
De itt tarthatjuk. Nem baj.
Köszönöm, Mr. Wakeling.
ISTEN DICSŐSÉGÉRE, A TAGOK ÉS ALKALMAZOTTAK EMLÉKÉRE
LONDON MEGYEHÁZA
AKIK ÉLETÜKET ADTÁK A BIRODALOM SZABADSÁGÁÉRT
ÉS A VÁROS FELSZABADÍTÁSÁÉRT
Végül mi mellett döntöttetek?
Bournemouth. Jövő hétfőtől tíz nap.
Csodás! Biztos alig várod.
Ugyanaz a vendégház, ahol tavalyelőtt szálltunk meg.
A hölgy nagyon finom vacsorát ad.
Kérem a következőt.
Igen, doktor úr.
Mr. Williams? A doktor úr fogadja.
Köszönöm!
Sokkal jobban kedvelem a tengerpartot Bournemouthban.
A kavicsos part olyan kényelmetlen.
Teljesen egyetértek.
Mr. Williams!
Kérem, foglaljon helyet.
Köszönöm!
Megjöttek az eredmények.
Attól tartok, ezúttal elég meggyőzőek.
Ez sosem könnyű.
Valóban.
Mire én: „Ha ezt akarod, tudok egy helyet, ahol megkaphatod.”
Ez nagyon gonosz tőled.
- Jó estét, Miss Fry! - Jó estét!
Hagyd abba!
- Még mindig néz minket. - Mégis hogyan?
Hátul nincs szeme.
Biztosíthatlak, hogy van.
Ha apád itthon van, most beszéljünk a tudod miről.
Most nem alkalmas.
Egyszer csak kénytelen leszel elkezdeni.
De nem ma este. Most nincs hozzá kedvem.
Amúgy sincs itthon.
De ez nem a mozis estéje.
Helló? Apa?
Kedden kihagyta a mozit, úgyhogy ma este ment.
Ahogy mondtam, nem halogathatod örökké.
Karácsonyig el akarok költözni ebből a fullasztó házból.
Karácsonyig? Hogy lehet ennyi idő alatt házat venni és még be is költözni?
Ráadásul ez az ő pénze, mi nem...
Az anyád mindnyájunknak szánta azt a pénzt.
Miért ül rajta? Nekünk van rá szükségünk.
Beszélned kell vele. Komolyan mondom, Mike.
Apa! Mi az ördög?
Apa, jól ránk ijesztettél. Azt hittem, moziba mentél.
- Apa, jól vagy? - Igen.
Csak ültem itt, és átgondoltam a dolgokat.
Aztán besétáltatok.
Leültök egy kicsit?
- Hát... - Nem. Korán kelünk.
Készülnöm kell a lefekvésre, neked is, drágám. Jó éjt!
Jobb, ha megyek.
- Hallottad, mit mondott a főnök. - Igen.
Gyerünk! Anya lehagy minket.
Szép volt, fiam!
Szép volt.
Komolyan beszélek.
Egy ilyen fickónak feleség kell.
Ami a fiadat illeti, majd ő is megszokja.
A fiatalok bármit megszoknak.
Apa?
Apa!
Apa?
Michael?
Bezárnád a házat?
Már nem jövünk le.
Apa?
Apa, ott vagy?
Igen.
Jó éjt!
- Remélem, nem zaklattuk fel. - Dehogynem! Ha nem...
- Ne csináljunk felfordulást! - Hogy lenne az?
Sosem késik. Valaminek történnie kellett.
A menye szerint reggel szokás szerint elment.
Gondolja, hogy értesítenünk kellene a rendőrséget?
Mr. Williams már nem gyerek.
Mit érdekli a rendőrséget, ha pár órát késik a munkából?
„Pár órát késik a munkából.”
Ki hitte volna valaha is?
Tegnap korán ment haza. Ma késik.
Talán csak úgy döntött, hogy elege van.
Feladja az egészet.
Nem tetszik az ötlete, Mr. Hart.
Sőt, rossz ízlésre vall.
Kár, hogy pont a mai napot választotta.
Miért, Miss Harris?
Mert a Lyons Corner House ajánlást kér tőlem.
- Kellene Mr. Williams, hogy... - Ha ajánlást szeretne,
Miss Harris, örömmel helyettesítem Mr. Williamst.
Várjon! Csak késik egy kicsit, ez minden.
- Nem szükséges, hogy... - Persze.
Köszönöm, Mr. Middleton,
de inkább megvárnám, míg Mr. Williams visszatér.
Hogy lehet, hogy a mi üdülővárosunkban
minden sarok tele van álmatlanságban szenvedőkkel,
és az ember nem tud venni magának egy altatót?
Ne is folytassa, Mr. Sutherland!
Ha tényleg olyan keveset aludt, mint mondja,
nem értem, hogy tud az agya előállni
ilyen nevetséges frázisokkal.
Nem beszélve a...
„szórakoztatásairól”, ha nevezhetjük őket annak.
Vegye tekintetbe, könyörgöm, az utolsó, remek munkám.
„Sokkoló kamáslik.”
Erős a gyanúm, hogy mocskosnak és triviálisnak találta.
Nagyon jól tudja, Mr. Sutherland, hogy sosem láttam.
Erről beszélek.
A leghűségesebb vendégének drámai vízióját
elutasítja, elpirulva elfordul tőle.
Párizsban is így lett volna?
Ahol, miután családom ujjongva kitagadott,
oly édesen elpazaroltam ifjúságom.
Az éjszaka, a bor, a nők,
a kabaré, a Moulin Rouge.
Ki tudja, Mrs. Blake, ha franciának születik,
talán most magasra dobálná azokat a csinos lábait
a kifinomult közönség élvezetére.
Mr. Sutherland, de tényleg!
A mi kis városunk, Mrs. Blake, lehet, hogy angol,
de nekem még mindig nagy terveim vannak vele.
Bournemouth, Bognor Regis, már rég elérhetetlen.
De itt még él a remény.
Mindezt elérhetem.
Mindezt, és többet is ezért a városért, ha tudnék...
Ha tudnék aludni.
Elnézést!
Nem akarok zavarni.
Nem zavar, uram.
Sőt, örömmel vesszük, ha csatlakozik beszélgetésünkhöz.
Igazán kedves,
de arra gondoltam, hogy bizalmasan beszélgetnék az úrral.
Értem. Akkor én megyek is.
Hogy mik mennek!
Jól értem, uram, hogy felinvitált a fedélzetre?
Ha nem bánja.
Elnézést, csak meghallottam, amit mondott.
Igen.
Ha szeretné,
ez a magáé.
Kedves öntől, öregem. Pont erre van szükségem.
És...
Ezek is.
Ez elég sok, öregem.
Hálás vagyok. Megszabadítom tőlük.
Gondoltam rá.
De hiányzik belőlem az ilyesmi.
Gondoljon a háziasszonyának okozott kellemetlenségre.
Furcsa. Pont arra gondoltam.
Ez talán nem teljesen az, amire gondol.
Tudja, elég unalmas történet.
De az orvosok hat hónapot jósoltak nekem.
Nyolc-kilencet, ha kihúzom.
Nagyon sajnálom.
Vicces.
Önnek mondtam el először.
Tudja, csak úgy lejöttem ide.
Nézze, nagyon szívesen adom. Nekem már nincs rá szükségem.
Hat hónap. Kilenc.
Nem tűnik hosszúnak, de nem semmi.
Elég, hogy elrendezze a dolgokat, és éljen egy kicsit, ha úgy dönt.
Kivettem egy kis pénzt. Ez a megtakarításomnak majdnem a fele.
Figyeljen, öregem! Elég ebből!
Óvatosabbnak kell lennie.
Érti, mi a gondom.
Kivettem a pénzt és lejöttem ide, hogy...
jól érezzem magam, éljek egy kicsit, ahogy fogalmazta.
De rájöttem...
hogy nem tudom, hogy kell.
W-vel kezdődik, de V-nek ejtették.
A háború után megváltoztatták érthető okokból.
VIDÁMPARK
VÁLTÁS
Ez az!
Jól csinálod, jól csinálod!
...test, legyen meztelen!
- Hé! Hé, te! - Cordeliát Perez játszotta.
- Keménynek kellett lennie. - Hé!
Ne, ne, ne! Ne, ne!
Ha egy ilyen lány ellopja a sapkád, mindig olcsóbb újat venni.
Le a régivel! Új életszakasz!
Látod azt a kalapot? Nem rossz. Beválhat. Érted, mire gondolok?
El tudod ezt képzelni?
Szerintem jó lesz. Beszélek vele.
Beszélek vele, mert szerintem a megfelelő árért...
Igen! Nincs banánunk
Nincs banánunk ma
Az én feladatom, hogy drámaíróként vezessem a családi vonalat.
Hattie, ő a barátom, Mr. Rodney Williams, Surrey-ből.
Ez az ember, itt előtted, súlyos beteg.
Akkor miért iszik?
Valóban, miért?
Úgy döntött, megragadja az életet, azt a keveset, ami még maradt neki.
És ezért csodálnunk kell.
Te nem csodálod őt, Hattie?
Ha beteg, az nem tesz jót neki.
Te ezt nem érted.
Ez az ember, aki tegnapig a létezés burkában élt,
most életre kelt.
Nézd! Még új kalapja is van.
Jól van, jól van. Gyerünk, gyerünk!
Mit tudunk még? Ki lesz a következő?
Igen, én... igen.
Nekem van egy dalom.
Mit tud felajánlani nekünk, uram?
Van egy...
Van bennem egy kis skót vér anyai ágon.
Inkább egy kis skót whisky van magában.
Igaza van, az is van egy kicsi. De elénekelnék egy dalt, ha szabad.
Ismeri esetleg a „The Rowan Tree”-t? Azt ismeri?
„Rowan Tree.” Régi skót dal, ugye?
Igen, van bennem egy kis skót vér. A néhai feleségemben is.
Volt.
Ó, berkenye, ó, berkenye
Oly kedves vagy nekem
Sok szállal kötődsz
Otthonomhoz és gyerekkoromhoz
A te leveleid tavasszal Elsőként bújtak ki
Virágaid a nyár büszkeségei
Nincs még egy ilyen szép fa
Szerte a vidéken
Szép törzseden apró nevek
Melyek ma már nem láthatók
De szívembe vésődtek
Elfelednem sosem lehet
Ültünk terebélyes árnyékodban
Körötted szaladgált sok gyerek
Leszedték a piros bogyókat
És nyakláncokat fűztek
Anyámat, bár még mindig látom
Anyámat...
Nagyon sajnálom.
Gyere, öregem! Mutatok egy másik helyet, amit ismerek.
Mr. Williams?
Ó, maga az!
Egy pillanatra meghökkentem. Mármint az új kalapjától.
Igen. Elvesztettem a régit.
Ez nagyon szép. Kíváncsi, hogy mit szólnak majd hozzá az irodában?
Igen. Kíváncsi vagyok.
Mit gondol, Miss Harris? Túléli majd a kalapom a benti vihart?
Még Noé sem tudott volna átjutni azon a viharon, ami ott van.
Nem kell már miattuk aggódnom, mert van új állásom.
- Igen? - Ezért is örülök annyira önnek.
Persze nem csak ezért.
Örömmel látom, hogy jól van és teszi a dolgát.
Mikor tegnap nem jött be, meg tegnapelőtt sem...
Igen, elbujdokoltam.
De tudja, volt más...
Mindegy, hagyjuk.
Meséljen még az új munkájáról, Miss Harris!
Tud róla, Mr. Williams.
Ez az a munkahely a Lyons Corner House-ban.
Van itt egy részlegük a sarkon.
Menedzserasszisztensi állás.
Legalábbis amint belejövök a dolgokba.
Olyan izgatott vagyok. Ne haragudjon!
- Nem. - Nem akartam...
Ne aggódjon! A megyeháza nem való mindenkinek.
Örülök, hogy látom, Mr. Williams. Őszinte leszek.
Megvan az állás, de kell hozzá ajánlás.
- És mivel ön hiányzott... - Értem, kellemetlenséget okoztam.
Gondoltam, meglepem magam egy könnyű ebéddel Fortnumnál.
Ha van kedve velem tartani, ebéd közben megírhatom az ajánlólevelét.
- Tényleg? - Miért ne?
Talán kárpótolja a kellemetlenségért, amit okoztam.
Fortnum?
Tudja, Mr. Williams,
most, hogy látom így a papírmunka fölé hajolva,
hirtelen beugrik, hogy ön ugyanaz az ember.
Aki az asztalfőn ült minden reggel és délután
életem elmúlt 16 hónapjában.
De most rájöttem, hogy ön egyáltalán nem olyan.
Sokkal több van önben.
Úgy értem, a Fortnum, az új kalapja.
Nem fogok előnyösebb ajánlást adni
attól, hogy ilyeneket mond.
Nem hízelegni próbálok, Mr. Williams.
Csak azt mondom, félreismertem, ez minden.
Mr. Williams, ha megígéri,
és tényleg megígéri, hogy nem lesz dühös,
elárulom, hogy milyen titkos becenevet adtam önnek.
- Megígérem. - Nem szabad felhúznia magát.
Nem csak önnek. Mindenkinek adtam.
Csak én tudom és Rosemary kuzinom, akivel megosztom a szobám.
- Értem. - Például Mr. Rusbridger.
Őt Köröző Embernek hívom.
Mert csak körözött a tollával a papírlap felett
mintha dolgozna, de sose dolgozott.
És Mr. Hart.
Csak Zavart Kéménynek hívom.
Mert folyamatosan dohányzik és zavarban van.
Látta a szemöldökét?
„Mr. Rusbridger, az asztalomhoz.”
- Fogalma sincs semmiről. - Ez nagyon jó.
Jó. Most mondok egy nevet, és ki kell találnia, ki az.
A negyediken van.
Julius Caesar.
Julius Caesar, hát...
Az Mr. Brown lehet a számvitelről.
Pontosan!
Elnézést. Adhatok még valamit? Desszertet?
Én nem kérek, de talán az ifjú hölgy igen.
Igen.
Mindig szerettem volna egy olyan fagyikelyhet.
Egy Knickerbocker Gloryt, kisasszony?
Igen. A tetején gyümölccsel és magokkal.
- Természetesen. - Köszönöm szépen.
Biztos nem gond?
Dehogy.
De Miss Harris, még jutott el a legfontosabbhoz.
El akarta árulni az én becenevem.
Nem, ez egy buta becenév.
Nem hiszem, hogy elmondom.
Nem, ha eddig elment, most már el kell mondania.
Jól van. Emlékszik, megígérte, hogy nem fog haragudni?
Mr. Zombi.
Mr. Mi?
Köszönöm.
Mr. Zombi.
Láttam erről egy filmet hogyishívjákkal.
A zombik olyanok, mint az egyiptomi múmiák,
de tudnak járni, és ezt-azt csinálni.
Halottak, de nem mégsem azok.
Mr. Zombi.
Nahát, nahát.
Ne haragudjon, Mr. Williams! Ez gonoszság tőlem.
Ne is izgassa magát, Miss Harris!
Mr. Zombi. Ez egész jó.
Helyénvaló, ami azt illeti. Tetszik. Mr. Zombi.
Egyiptomi múmia, csak tudok mozogni.
- A Knickerbocker Glory, kisasszony. - Nagyon köszönöm.
Jobb, ha elérem a 16:56-ost.
Vagy egy vonaton találom magam a kollégáinkkal.
Az kínos lenne.
Nem voltunk rémesen gonoszak?
Emiatt már nem kell aggódnia, Miss Harris.
Csak koncentráljon a Lyons Corner House-ra!
Úgy lesz. Önre értettem.
Miattam ne aggódjon!
Csodálatos délutánom volt.
Nekem is.
Viszontlátásra, Miss Harris!
Viszontlátásra, Mr. Williams!
Biztos, hogy hétfőn visszajön.
Ez elég modortalan, nem igaz?
Még ha el is megy.
Tudjuk, hogy ez egy Lyons Corner House.
Mr. Middleton, mint megbízott vezető
nem tudna egyszerűen utánanézni?
Ez felettébb szabálytalan lenne, Mr. Rusbridger.
Akkor is, ha a kíváncsiságnál sokkal többről van szó?
De kérem! Kérem! Én...
Örülnék, ha visszajönne Mr. Williams. A dolgok talán egy kicsit...
rendezettebbek lennének.
...és ott volt ezzel a fiatal nővel.
Isten tudja, mit gondolnának, milyen fényt vetne önre,
hogy egy háztartásban élnek.
Ezért akartam elmondani.
Jó estét! Gyere!
Az a nő egy kellemetlen alak.
Hatalmas bajkeverő.
Semmit sem szeret jobban, mint...
Komolyan el kellene hinnünk, hogy az én...?
Beszélned kell vele, ha erről beszélnek itt az emberek.
Meg kell osztanom veletek valamit.
Kicsit unalmas, ami azt illeti,
de...
nekem valószínűleg...
Ez felháborító.
Az ő korában.
Ez a lány pedig még szinte nem is nő.
- Biztosan nem úrinő. - Minden egybevág.
A telefonhívások az irodájából, a félretett pénze.
Beszélned kell vele. Már rég meg kellett volna tenned.
- Mindenről. - Beszélek vele, az biztos.
Örömmel beszélek vele.
Nézzétek, el kellene mondanom valamit.
Én...
Hát itt vagy, apa.
Csodás illata van.
Igen, remélem, ízleni fog.
Alf Jordan nyaralás alatt kificamította a bokáját.
Kizárt, hogy a szezon elejére rendbe jöjjön.
Ó, jaj! Mekkora szerencsétlenség.
Elég unalmas, amúgy.
Drágám, nem ilyenkor kell olvasni.
Bocsánat!
- Készen állunk? - Persze hogy készen állunk.
Jobban, mint valaha.
Pásztorpite.
Igen, és finom darált hússal.
Szedhetek?
Ne!
Milyen pompás.
Köszönöm, drágám!
Volt idő, amikor az, ami Londonban történt,
Londonban is maradt.
De manapság az utca fele Londonban dolgozik.
Így van, drágám.
A fél utca.
1953. JÚLIUS
1953. AUGUSZTUS
Kisasszony!
Ez a kolbásztekercs hideg.
Jaj, sajnálom!
- Kisasszony? - Igen, egy pillanat, uram.
Maga új itt, ugye? Még nem rázódott bele.
Hozhatok még valamit, hölgyem? Esetleg még egy kis teát?
Még meggondolom.
- Elnézést. - Kisasszony! Kisasszony!
Igyekezzen, kérem! Sokan vannak.
Hogyne, Mr. Adams.
Mr. Williams!
Megint lóg. Csalódott vagyok.
Én csalódott vagyok, hogy a harmadik hete itt találom
még mindig pincérnőként.
Menedzserasszisztensi állást fogadott el, nem?
Igen. Remélem, hogy hamarosan nagyobb feladatokat is kapok.
Beszélhetek a felettesével.
Nem szükséges, köszönöm.
Miért nem tér vissza az irodába? Legutóbb azt mondta, megteszi.
Igen. Ami azt illeti, épp ezen gondolkodtam.
Végül is nem mintha sok mást találtam volna az időm eltöltésére.
Mr. Williams, nagy a forgalom. Ne haragudjon!
Igen, persze. Elengedem, de én...
Kíváncsi vagyok, mikor ér véget a mai műszakja.
Az miért érdekli önt?
Miért?
Először is, mert a Hímnemű hadimenyasszonyt vetítik a moziban.
Lenne kedve eljönni velem?
Nem, többé nem bátorítom ezt a lógást.
Vissza kell mennie az irodába. Mit fognak gondolni?
Igen, de tudja, ma...
Ma van a mozis napom.
Csupán egy társra vágytam.
Hát jó.
Cary Grant, Miss Harris.
Úgy tudom, kedveli.
Női bajok?
Csak az, őrmester.
Volt gyereke?
Jaj, de fáj a hátam!
Ismeri azt a szörnyű érzést reggeli előtt?
- Nem, százados, nem ismerem. - Őrmester, ön szerencsés!
Mr. Williams, ideje hazamennem. Az unokatestvérem aggódni fog.
Hát persze. De ezt nézze!
Könnyűnek tűnik, de biztosítom, hogy nem az.
Nézze!
- Nagyon nehéz. - Mr. Williams, tényleg mennem kell.
Ó, hogyne.
De mielőtt elmegy, Miss Harris, nem szeretne tenni egy próbát?
Tudja, van egy olyan érzésem, hogy ügyes lesz benne. A nyulat!
- A nyulat akarjuk. - Jó. Csak egyszer. Aztán megyek.
Közel sem olyan könnyű, mint...
Nahát!
Szép volt, Miss Harris. Tudtam, hogy megcsinálja.
Jól van. Most megyek.
Jó, persze.
Elkísérem a buszmegállóba.
Bravó, Miss Harris!
Miss Harris?
- Mi az, Mr. Williams? - Arra gondoltam...
hogy esetleg...
meginna-e velem valamit?
Csak pár perc az egész.
Mert, tudja...
én nem...
úgy érzem, még nem vagyok képes hazamenni.
Ez nem túl kellemes, ugye, Mr. Williams?
Tudom, hogy nagyon ártatlan, és nem célozgatok semmire...
de ön sokkal idősebb nálam.
Még azt gondolhatja valaki...
hogy szerelmes kezd lenni.
Szerelmes?
Azt hiszem...
bizonyos értelemben az vagyok.
De nem egészen úgy, ahogy egyesek gondolnák.
Rájöttem, mióta megérkezett, hogy mennyire más volt minden.
Bevallom, időnként aggódtam, hogy megfelelő-e...
a hozzáállása.
De aztán megkedveltem.
És nem csak a fiatalságáért.
Volt valami más értéke is.
Az életvágya.
Hogy mindent vidámmá és jókedvűvé varázsolt,
még akkor is, mikor velünk dolgozott.
Mr. Williams, csak egy átlagember vagyok, mint mindenki más.
Nincs bennem semmi különleges.
Igaz, próbálok vidám maradni, de...
Miss Harris, bízhatok önben?
Van valami, amit még senkinek nem mondtam el.
Még a fiamnak sem.
Ez eléggé...
unalmas, de az a helyzet...
Az a helyzet, hogy már nem élek sokáig.
Rákos vagyok. Tessék.
Miután megkaptam a hírt...
elkezdtem kicsit körülnézni.
És aznap láttam meg önt a Piccadillyn.
Azt gondoltam: „Nézd meg!
Nézd Miss Harrist!
Ha csak egy napig így élhetnék."
Azt hiszem...
azt reméltem, megmutatja,
megtanítja, hogy legyek olyan, mint ön.
Mr. Williams, a fia...
Miért nem mondta el a fiának?
Hát...
Michael nekem a mindenem.
Ugyanakkor ő már...
Megvan a saját élete, a saját gondjai,
és ez így van rendjén.
De igaza van. Vén bolondként viselkedem.
Minek is nevezett el?
Mr. Zombinak.
Ó, igen. Mr. Zombi.
Nem voltam mindig az.
Az ön korában, azóta, hogy ekkora voltam,
az volt a vágyam...
hogy úriember legyek.
Semmi extra. Csak egyszerű úriember.
Reggelente láttam őket,
sorban álltak a vasútállomásnál, valahányszor anyámmal odamentem.
Öltönyben és kalapban vártak a peronon, hogy Londonba menjenek.
Egy ilyen úriember.
Ez az...
Ez akartam lenni egy nap.
Hogy történt?
Azt hiszem, szép lassan rám rakódott. Egyik napról a másikra.
Csoda, hogy nem vettem észre,
mivé váltam.
Aztán önre néztem,
és eszembe jutott...
hogy milyen volt ilyen élettel telve élni.
Megáll egyszer is hazafelé, és nézi a játszadozó gyerekeket?
Az utcán vagy az udvaron.
És mikor eljön az idő, és az anyjuk behívja őket,
gyakran vonakodnak, kicsit ellenkeznek.
De ennek így kell lennie.
Sokkal jobbak annál a gyereknél, akit alkalmanként látni
egyedül ülni egy sarokban, aki nem vesz részt semmiben,
nem boldog, nem is boldogtalan.
Csak várja, hogy az anyja behívja.
Félek, hogy úgy végzem, mint az a gyerek.
És azt nagyon nem szeretném.
Mikor eljön az idő,
mikor a teremtőm szólít...
Miss Harris...
Remélem, mindent meg tud bocsátani nekem.
Túl sokáig tartottam fel. El kell juttatnunk a buszmegállóba.
Mr. Williams, jól van?
Soha jobban. De sietnünk kell. Az unokatestvére ideges lesz.
Jó reggelt, Mr. Singh! Velem jönne?
- Jó reggelt mindenkinek! - Mr. Williams, uram!
Üdv újra köztünk, uram!
Mr. Hart, az aktánk a Chester Street-i bombatalálat helyszínéről.
Amiről a helyi hölgyek petíciót nyújtottak be,
- hogy alakítsuk játszótérré. - Azt hiszem...
Azt hiszem, az...
Igen, uram, azt hiszem, már Mr. Rusbridgernél van.
Igen, Mr. Rusbridger, ön vette el Mr. Williams asztaláról,
amikor utoljára itt voltak a hölgyek.
- Mr. Rusbridger? - Igen, így van.
Itt kell lennie valahol.
Mr. Wakeling, azt mondja, a hölgyek megint jártak itt? Pénteken, ugye?
Igen, itt van.
Épp elég időnk van ebéd előtt. Azt javaslom, menjünk azonnal.
- Menjünk, uram? - Magunkkal visszük az aktát,
de kérem, csomagolja be jól! Zuhog az eső.
Épp ez az. Ha megengedi, uram, most csuromvíz minden odakint.
Biztosan kibírjuk, Mr. Hart.
Mrs. Johnstone, hivatalosan még nem mutatkoztunk be.
Üdvözlöm, Mr. Williams! Örvendek a találkozásnak.
Részemről a szerencse.
Mrs. Johnstone, nem bánná, ha itt maradna és tartaná a frontot?
- Maradok, uram. - Köszönöm!
Middleton, Hart, Rusbridger és Wakeling urak, kérem, kövessenek!
Köszönöm, Mr. Singh!
Chester Street. Metróval Stepney Greenig, majd egy gyors séta.
Minden rendben lesz, drágám.
Szép szertartás volt. Szerintem mindenkinek tetszett.
- Tessék? - Szép szertartás volt.
- Szerintem mindenkinek tetszett. - Igen. Azt hiszem. Igen.
- Tessék. - Köszönöm, drágám!
Jó napot, Sir James! Kedves öntől, hogy eljött.
Jó napot, Mr. Ryman!
Middleton, uram.
Mellette dolgozott.
Olyan lehet, mint elveszteni egy családtagot.
Igen, uram. Szinte olyan érzés.
Szeretném, ha tudnák hogy mind mennyire sajnáljuk.
- Nagyon kedves öntől, uram. - Köszönjük, Sir James!
Nézze, Mr...
- Middleton, uram. - Middleton, úgy van.
Volna olyan kedves hétfő reggel bejönni az irodámba?
Átbeszélhetnénk ezt.
Hogy hogyan tovább.
Természetesen, uram.
Nyilván meg akarjuk adni az elismerést annak, aki megérdemli.
De azok a hölgyek akkora lármát csapnak...
Hogy az végül rossz szolgálatot tesz drága elhunyt barátunk emlékének.
Hisz oly szerény ember volt.
Ha itt lenne, ő lenne az első, aki tiltakozna.
Elnézést!
Miss Harris!
- Jó napot, Mr. Wakeling! - Jó napot!
Láttam, beszélt a hölgyekkel.
Igen, nagyon zaklatottak. Nagyon szerették őt.
Igen. Nézze, Miss Harris,
csak kíváncsi voltam, hogy...
Mire volt kíváncsi, Mr. Wakeling?
- Mr. Wakeling! - Mr. Williams!
Sajnálom, hogy itt kell felhoznom.
De a legjobb, ha ezt most rögtön odaadom.
Apám holmija közt találtam.
Elég figyelemreméltó.
„Saját kezébe, bizalmas”-ként jelölte meg.
Valóban?
Miss Harris!
Nem mutattak be egymásnak,
de válthatnánk pár szót négyszemközt?
- Négyszemközt? - Igen.
- Ha nem bánja. - Dehogy.
Elnézést!
Semmi gond.
Erre!
- Elnézést, hogy elrángattam. - Ugyan! Semmi gond.
Hálás vagyok, hogy ma eljött.
Köszönöm!
Szörnyen sajnálom.
Hatalmas veszteség lehet.
Az, valóban.
- Nem mutattak be minket egymásnak. - Nem.
Tudom, hogy vele dolgozott.
Igen, de csak rövid ideig.
Margaret Harris.
Miss Harris.
- Jó napot! - Jó napot!
Sajnálom, korábban el kellett volna jönnöm bemutatkozni,
de olyan elfoglaltnak tűnt.
Semmi baj.
Tényleg szörnyen sajnálom.
Nagyon nehéz lehet most önnek.
Kibírom.
És egyszer már átéltem ugyanezt.
Ó, igen.
Miss Harris,
meg akartam kérdezni öntől valamit.
Természetesen.
Van valami, amit nem egészen...
Apám tudta, hogy beteg?
Hogy haldoklik?
Nem tudom, mit mondjak.
Mert ha tudta...
és elmondta önnek...
Érti, mire gondolok?
Miért...?
Miért nem mondta el nekem?
Hát...
talán ha...
Ha elmondta volna...
nem hagytam volna, hogy így távozzon.
Abban a hidegben.
Igen.
Sajnálom.
Köszönöm, Miss Harris!
Mi az ott?
Semmi.
Majd máskor elolvasom.
Fiúk, volt valakinek alkalma beszélni Mrs. Smithszel?
Vagy bármelyik hölggyel?
Értékelendő, hogy kitartanak az öreg emléke mellett,
de az a meggyőződésük,
hogy Mr. Williams egyedül építette az egész játszóteret.
A parkosztály több elismerést kapott, mint amit érdemelt.
Mert parkosztálynak hívják őket.
Sir Jamesnek is jutott az elismerésből.
Erről gondoskodott.
Sir Jamesnek kulcsszerepe volt a játszóteret illetően.
Sejtem.
Nem tehetek róla, de úgy vélem...
és én nem ismertem Mr. Williamst annyira, mint önök,
természetesen, de...
- De nekem úgy tűnik... - Hogy megváltozott.
Igen.
A játszóteres ügy miatt.
Chester Street. Metróval Stepney Greenig, majd onnan egy gyors séta.
- Ne, önnek... - Ragaszkodom hozzá, uram.
Őszintén.
Hajlandó volt átgázolni a szennyvízen,
hogy a helyszínre érjen.
Megszállott lett.
Kész volt bolondot csinálni magából.
Egyszer elkísértem a tervezésre.
Ez az. Hagyja itt, és majd leküldjük.
Az a szörnyű Talbot fontoskodott ott aznap.
Abban reménykedtem, hogy átnézi most.
És akkor máris kivenném a kezéből.
Nem tudom csak így engedélyezni.
Ne aggódjon! Elintézzük. Leküldjük önnek.
Megvárnám itt, amíg átnézi a bejegyzéseket.
Ahogy gondolja, de eltarthat egy ideig. Rengeteg a dolgunk.
Csak nyugodtan, Mr. Talbot. Boldogan elvagyok itt.
Mr. Hart, jobb, ha visszamegy.
Szóljon a többieknek, hogy feltartottak.
Határozatlan ideig.
Hogyne, Mr. Williams.
Azt mondta, ha kell, egész nap ott ül és vár.
És úgy is tett.
Nagyon kedves öntől, Mr. Jones.
Tudom, hogy extra terhet rakunk mindnyájukra.
Szóval mi ez? Játszótér gyerekeknek?
Igen.
- Sürgős? - Értékelnénk, ha elsőbbséget adna rá.
- Ha kéri, Mr. Williams. - Köszönöm, Mr. Jones!
- Köszönöm. - Nagyon szívesen.
Ahelyett, hogy elment volna,
sorra odament mindegyikhez.
Köszönöm!
A szemükbe nézett.
Köszönöm!
- Mindnek megköszönte. - Hogyne, uram.
- Köszönöm! - Igen, persze. Szívesen.
Nagyra értékelem.
- Köszönöm! Nagyra értékelem. - Nincs mit, uram.
Mindenkinek.
A parkosztály aztán beleadott mindent, nem igaz?
Úgy van.
Egy évvel korábban Mr. Williamsnek nem jutott volna eszébe ilyesmi.
Én egy még figyelemre méltóbb dolognak is szemtanúja voltam.
Akkor azért nem mondtam el maguknak, mert...
Nos, mert felbosszantott.
Látja? Mindezek miatt
nem foglalkozhatunk ezzel belátható időn belül.
Sajnálom. Őszintén bánom.
Felmentünk Sir James irodájába a játszótér ügyében,
és Sir James visszautasította.
Az a terület valóban egy szégyen.
Ám sajnos most ennél sürgősebb prioritásaink vannak.
Köszönöm, hogy eljöttek hozzám!
Andersont tervezik a Punch új főszerkesztői posztjára.
Nekem ez nem tetszik, önnek?
Nem lenne helyes. Odavan a balettért.
Ez nem teljesen fair.
Andersont szenvedélyesen érdeklik
a detektívregények és a lovak is.
Sir James...
kérem, bocsásson meg,
de könyörgöm...
gondolja át!
Könyörgöm.
Vagy legalább még egy hétig hagyja nyitva a kérvényt.
Mi baj lehet belőle?
Könyörgött neki.
Könyörgött, hogy gondolja át.
Nem fogadott el nemleges választ.
De bevált.
- Micsoda? - Bevált.
Biztosan. Mert az elnök meggondolta magát.
Hát, igen.
Igen, azt hiszem, meg.
Van valami igazuk a hölgyeknek.
Igen, de mind hozzájárultunk valamivel.
Igen, de...
Tagadhatatlan, hogy az öreg erőltette.
Lehet, hogy tudta? Hogy nincs sok ideje hátra?
Ha ilyesmit tud az ember, gondolom, az felvillanyozhatja.
Igen, de ő nem tudta. A fia világosan megmondta.
Szerintem így lehetett.
Szerintem tudta.
Hölgyeim!
Nem szabad csüggednünk!
Lesz rá megoldás.
Biztosíthatom önöket.
Nem értem, hogy tudott uralkodni magán, uram.
Nincs időm dühöngeni, Mrs. Smith.
Ahogy ezt mondta.
Hölgyeim.
Talán mind így tennénk. Akik itt vagyunk.
Egy ilyen helyzetben sokkal sürgetőbben dolgoznánk.
Tényleg?
Ez természetes reakció.
Nem tudom, hogy...
Nem hiszem, hogy mindenki...
még mi sem...
úgy reagált volna, ahogy Mr. Williams tette.
Egyetértek.
Ha tudta...
nagyon ügyesen eltitkolta.
Olyan volt, mintha...
Igen.
Igaza van.
Példát mutatott nekünk, az biztos.
Ide figyeljenek!
Hadd javasoljam, hogy ma tegyünk fogadalmat!
Fogadjuk meg, hogy tanulunk a példájából!
A leckéből, amit elénk állított.
Fogadjuk meg,
hogy soha többé nem futamodunk meg a felelősség elől.
Többé nem söprünk dolgokat a szőnyeg alá.
- Vagy küldjük fel. - Küldjük fel.
Mr. Williams megmutatta nekünk...
Hogy ha...
Ha odatesszük magunkat, akkor többre vagyunk képesek.
- Így van. - Hadd mondjam el itt és most,
hogy amíg én vezetem a közműveket,
hűek maradunk Mr. Williams emlékéhez.
Elintézzük a dolgokat.
- Úgy van. - Éljen, éljen!
Röviden, ha nem bánja. Várom az unokaöcsém hívását.
Persze.
Halló, Peter!
Maradj csendben!
Igen, Mr. Singh?
Az oktatási osztály azt állítja, hogy ez a miénk, uram.
És ez melyik?
A nézeteltérés a shoreditchi Saint Mary iskola
előre gyártott elemeivel kapcsolatban.
Ja, az.
Mr. Hart, utánanézne a Saint Mary iskolának?
Az az oktatási osztályé, Mr. Middleton. Iskolai ügy.
Akkor is, uram, az oktatás ragaszkodik...
Hát...
egyelőre itt tarthatjuk.
Nem árt.
A postázáshoz, kérem.
Mr. Middleton!
Igen, Mr. Wakeling?
Ezt három példányban kérem, Mrs. Johnstone.
Ez minden. Köszönöm, Mr. Singh!
MR. WAKELING SAJÁT KEZÉBE, BIZALMAS
Mi lenne, Mr. Wakeling,
ha most rátérhetnék ön számára személyesebb ügyekre?
Nem akarom alábecsülni a játszóterünket,
de higgye el nekem,
hogy ez apróság.
És nemsokára eltűnik,
mint a legtöbb apróság.
Tönkremegy,
vagy felváltja valami nagyobb terv.
Egyszerűen szólva,
nem feltételezhetjük, hogy maradandó emlékművet emeltünk.
Eljön majd a nap, amikor már nem lesz egyértelmű önnek,
mire vezetnek napi erőfeszítései,
mikor a napi őrlődés
azzal fenyegeti, hogy olyan állapotba süllyed,
amiben én oly sokáig léteztem.
Kérem, hogy akkor idézze fel a kis játszóterünket,
és a szerény megelégedést, melyben elkészültével részünk volt.
Jó estét, uram!
Jó estét, biztos úr!
Minden rendben?
Igen. Csak újra látni akartam ezt a játszóteret.
Nekem is volt...
egy egészen kis szerepem abban, hogy ez megvalósulhatott.
A megyeházán dolgozom.
Valóban, uram?
Akkor az itteniek sokat köszönhetnek önnek.
Én nem tettem sokat.
Az, aki tett...
Idén télen hunyt el.
Mr. Williams.
Igen.
Emlékezni fognak rá errefelé...
tisztelettel és szeretettel.
Sosem volt szerencsém személyesen találkozni Mr. Williamsszel,
mindig olyan elfoglalt volt.
Ha ön a barátja volt, uram,
akkor talán nem bánja, ha elmondom ezt.
Az őrmester szerint bolond vagyok, de...
ez megmaradt bennem.
Kérem.
Oly kedves vagy nekem
Sok szállal kötődsz
Otthonomhoz és gyerekkoromhoz
A te leveleid tavasszal Elsőként bújtak ki
Virágaid a nyár büszkeségei
Nincs még egy ilyen szép fa
Szerte a vidéken
Ültünk terebélyes árnyékodban
Körötted szaladgált sok gyerek
Leszedték a piros bogyókat
És nyakláncokat fűztek
Anyámat még mindig látom
Mosolyogva nézte játékunkat
Ölében a kis Jeannie-vel
És Jamie-vel a térdén
Az ő érdekében meg kellett volna győznöm.
Szólnom kellett volna, hogy menjen be a hidegről.
De tudja, uram, annyira...
boldognak tűnt.
Nem vitt rá a lélek...
hogy megzavarjam.
Gondoltam, hogy egyszer csak kiszáll a hintából, és hazamegy.
Mr. Williams...
Halálos beteg volt, tudja.
Jól tette,
hogy meghagyta neki azt a pillanatot.
Azt hiszem, igaza van.
Boldog volt, amikor látta őt.
Talán a legboldogabb egész életében.
Szóval, én nem aggódnék tovább, biztos úr!
- Jó éjt, biztos úr! - Jó éjt, uram!
Feliratok magyar szövege: Moduna Zsuzsa