Я впевнений, він знайдеться. Ти просто поклав його не туди.
І пам'ятай: не записник знайшов Аватара.
А ти.
У записнику ти зберігав свої думки,
але до Аватара привели твої невпинні зусилля.
Він утік!
Найкращий воїн!
- Він боягуз! - Щодо цього не знаю.
Але ясно, що цей Аватар
не такий, як ти чи хтось інший міг очікувати.
Не дізнаємося, доки не знайдемо. А я його знайду!
Я спадкоємець престолу. Це має щось значити.
- Навіть у цій глушині. - І значить.
У цьому випадку
саме тому, що ми в тихішій частині світу,
ми маємо перевагу.
Скільки є місць, де міг би сховатися Аватар?
Острів Кіоши за кілька годин звідси.
Тут сказано, Аватарка Кіоши була найлютішою з воїнів,
майстринею так званого Стану Аватара.
Може, щось у її храмі допоможе з моєю силою, доки...
Ти когось не вбив?
Поки це не сталося знов.
- Пора додому. - Що?
Ми врятували його від Магів Вогню.
Час додому. Мій обов'язок...
Наш обов'язок — захищати село, як сказав тато.
Вони себе захистять.
Нащо рятувати Вовче Лігво, якщо не врятуємо світ?
Катаро, ти себе чуєш? Врятуємо світ.
- Ми. - А чому ні?
Якщо світ хоче шансу, йому потрібен Аанґ.
І твоя правда.
У нас є обов'язок: захищати Аватара.
Захищати його? Ти хочеш захищати його?
Того, хто нас ледь не здув з вершини гори.
Річ не про допомогу Аанґу.
Від його появи в нашому житті у мене все змінилося.
До нього я не могла зрушити навіть наперсток води.
А що я можу тепер! І це лише за один день.
Роззирнися.
Подивися, де ми.
Не знаю, як ти, але я не можу повернутися.
Катаро, з твоєю сумкою щось не так.
Гей! Це наша їжа.
Що воно таке?
Крилатий лемур!
Раніше в небі їх було багато.
Що це?
Моя люба Катаро.
Цей сувій з покоління в покоління передавався в племені Магів Води.
У ньому все, що потрібно, щоб почати вивчати Підкорення.
Ти не уявляєш, як важко було приховувати це від тебе.
Оскільки Народ Вогню полює на Підкорювачів,
тобі було небезпечно його мати.
Але тепер, коли ти пішла у світ,
ти маєш узяти те, що належить тобі.
Ти Підкорювачка Води.
Завжди нею була і завжди будеш.
Ніколи про це не забувай.
Бачиш? Цього б не сталося, якби ми не покинули дім.
Гаразд. Рушимо на острів Кіоши, а там подивимося.
Аанґу, готовий в дорогу?
Спершу я маю дещо зробити.
Усе моє життя ти мене підтримував...
а я тебе ні.
Прощавай, Ґіатсо.
Пробач мені.
АВАТАР: ОСТАННІЙ ЗАХИСНИК
ВОЇНИ
Момо, хочеш з нами?
Момо?
Так. Він схожий на Момо, хіба ні?
- Так само, як ти викапаний Сокка. - Не посперечаєшся.
На смак, мабуть, як курка.
Зуко, спробуй це. Тут...
- Що там? - Яйце камбалоперепілки.
Яйце камбалоперепілки. Дуже корисне для...
Бадьорості?
Бадьорості!
Дядьку, що ми тут робимо?
У цьому порту розташований штаб регіонального командувача Народу Вогню.
Це осередок місцевої інформації.
Якщо неподалік стається щось незвичне,
про це повідомляють сюди.
Ти здурів?
Хочеш спитати командувача Народу Вогню, чи не бачили тут Аватара?
Якщо про це дізнаються, його шукатиме весь світ.
Я можу втратити все.
Заспокойся, принце Зуко.
Ти маєш навчитися отримувати те, що хочеш,
не розголошуючи своїх справжніх намірів.
Використовуй такт, співпереживання.
Але найголовніше, треба мати...
клейкий рис!
Дядьку, зараз не час.
Ось і вона.
Велетенська страшна леді.
Дивіться.
Сокко, ти впевнений, що варто просто зайти?
Аанґу!
- Сокко! - Що? Що там?
- Обережно! - Гей!
Ви посягаєте на священну землю.
Стійте! Ви помиляєтеся. Він Аватар!
Маячня. Якби він був Аватаром, були б знаки.
Гадаю, це може бути знак.
У нас давно не було відвідувачів,
і не без причини.
Вже сотню років
острів Кіоши був захищений від спустошень війни,
бо ми трималися осторонь.
Від зовнішнього світу ми очікуємо того самого.
Ми прийшли не завдавати клопоту.
Я лише хочу дізнатися про Аватарку Кіоши.
Хіба не для цього існує це місце? Не для збереження її пам'яті?
- Ми не загроза. - Можливо.
Загроза — ті, хто прийде за вами. Ми не можемо робити винятків.
Ми не просто відвідувачі. Він Аватар.
Про це свідчать лише ваші слова і кілька віддзеркалень від статуї.
Знаю, ви боїтеся. Мені невідомо, яким тут було життя.
Чесно кажучи, я не знаю про життя в жодній місцевості.
Мене довго не було.
Але там, звідки я родом, люди одне одному допомагають.
Я знаю, мені тут не місце.
Останнім часом я часто так почуваюся.
Але якщо ви мені допоможете...
якщо я навчуся бути Аватаром,
можливо, я міг би те місце, яке знав,
знов зробити кращим світом.
Що поганого в тому, щоб дати йому погортати книжки?
Річ не в них.
А в тому, хто може прийти. Знаю.
Але якщо він Аватар, як ми можемо відвернутися?
Така люта воїтелька.
- І таке добре серце. - Мамо.
Сукі, ти надто молода, щоб знати, що в цьому світі є багато людей,
ладних обманути це добре серце.
Я не надто молода. Я просто не бачила світу.
Мені нагадали, що самій Кіоши
доброта незнайомців часто приносила користь.
І як Аватарка,
вона вірила, що треба допомагати тим, хто не справляється сам.
Тож ми відкриємо наше село для гостей
на 48 годин.
Сподіваюся, ви поважатимете межі нашої щедрості.
Я розумію, чому ви нас тут не хочете.
Я б і сам так вчинив.
Охорона цих людей — велика відповідальність.
Я серйозно ставлюся до відповідальності. Я сам охоронець свого села, тож...
Ти?
Ага.
Охоронець?
Як ти захищаєш своїх людей, якщо ти тут?
Що? Я ні.
Тобто, так.
Може, фізично я й не там, але все одно.
Справа в тому, що...
спершу я маю врятувати світ.
Катаро, як там?
Я захищаю Аанґа, і таким чином захищаю село...
Гей!
У нас багато спільного. Ми обоє воїни, так?
Перед смертю
Аватарка Кіоши підготувала елітний загін за своєю подобою.
Готовий захищати не лише домівки, а й побут.
Традиція передавалася з покоління в покоління,
і тепер я маю честь захищати спільноту і відстоювати цінності Аватарки.
Тож я не просто воїн.
Я воїн Кіоши.
Де ваш командувач?
Мені потрібні звіти спостереження негайно.
- Перепрошую? - І карти.
Морські карти. Чим детальніші, тим краще.
А ви...
Принц Зуко.
Яка честь вітати справжню королівську особу на нашій скромній базі.
- Що я можу для принца? - Як я казав, потрібні...
Вибачте моєму племіннику.
Ми довго були в морі,
і наші манери заіржавіли так само, як наші якорі.
Генерале Іро, не треба вибачатися,
і прошу пробачити наші помилки.
У нас тут нечасто важливі відвідувачі.
Тим паче знаменитий «Дракон Заходу».
Як казав мій племінник,
нам потрібні карти і звіти спостереження.
Ми хочемо відстежити зграї стрибучих акулокальмарів.
Акулокальмарів?
Вони о цій порі мігрують.
Це справжній делікатес, коли смажені на грилі, з лимоном.
Зрозуміло.
Допоможу всім, чим можу.
Якщо ви дасте мені часу до ранку, ми відстежимо все необхідне.
Це дуже люб'язно, командувачу...
Жао. Командувач Жао.
До ваших послуг.
На тебе треба повісити дзвоник.
У сільській раді є їжа.
Чудово! У тебе виходить природно.
Це поки прості форми.
Але ж це більше, ніж ти могла до цього.
Ти швидко навчилася. Ти справжня Підкорювачка Води.
Тобі теж варто тренуватися.
Аватар має опанувати всі чотири стихії.
Мабуть, пізніше.
Не уявляю, як це — знати, що тобі доведеться рятувати світ,
але униканням тренувань відповідальності не уникнеш.
Я знаю.
Просто мене завжди тренував Ґіатсо.
Я не тренувався ні з ким іншим.
Нічого.
Ми зробимо це разом.
Ми нікуди не подінемося.
Або побудь мішенню для моїх тренувань.
Не домашня їжа, але теж непогано.
Ось утни таке ще, куряча ніжко.
Ти справді Маг Повітря?
Погодься, він вміє ладнати з людьми.
Він вміє знаходити шлях,
підхід до людей, як знайшов учора.
Це його справжня сила. Зв'язок. Зведення мостів.
Так він стане Аватаром.
Так. Ось наш рятівник світу.
То ось, як це — приймати людей із зовнішнього світу?
Ти не пам'ятаєш часів, коли навколо нас вирувала війна
і ми жили в постійному страху перед Народом Вогню.
Є причини, з яких ми цього уникали всі ці роки.
«Уникали».
Ми уникали багато чого, живучи так, як живемо.
Хай там як, а ми залишалися в безпеці.
Але хіба щасливі?
Цей хлопчик, може, і кумедний,
та це не означає, що він не небезпечний.
Він загроза.
І чим швидше він з друзями покине наш острів,
тим краще.
- Аватар? - Так, пане.
Він думає, що знайшов Аватара?
Так каже команда.
Його начебто знайшли у селищі Водного Племені.
Принц Зуко його полонив, але впустив.
Якщо Зуко просить у нас інформацію, він думає, що той досі неподалік.
Зберіть повідомлення про все незвичайне
цими днями, хай яке незначне.
- І швидко. - Пане.
Серйозно? Дзвоник. Обміркуй.
Сам зробив.
Він чудовий у бою, на полюванні і...
Полюванні?
Так, полюванні.
На тигрокитів.
Так, тигрокити небезпечні.
Жорстокі, смертоносні тигрокити.
Можу показати основи, якщо хочеш.
Нічого собі.
Це було непогано.
Це було... непогано.
Ми, воїни Водного племені, більше відомі рукопашними боями.
Що, зараз?
Гаразд.
Хай так.
Досить!
Нічого. Нічого про Стан Аватара чи будь-які її сили.
Нічого для моїх тренувань.
І як мені дізнатися, як рятувати світ?
Як не дати Народу Вогню і далі шкодити іншим?
Вона була сиротою.
Жила на вулиці,
доки її не найняла служницею найбагатша сім'я на острові.
Вона була тихою і доброю. І раптом стала Аватаркою.
Ага, а як вона перетворилася із цього...
на це?
«Лише справедливість принесе мир».
Я ніколи не любив битися і боюся завдати комусь шкоди.
Удома діти казали, що мені пощастило,
бо не треба було тренуватися.
Але я мав тренуватися.
Не для того, щоб розвинути сили, а щоб тримати їх під контролем.
Пробачте!
Ніхто нічого не казав, але я відчував, що вони мене боялися.
Як боялися ви із Соккою, коли я був у Стані Аватара.
А якщо мені тут ніщо не допоможе?
Що, як я не приборкаю свої сили?
Скільком людям я завдам шкоди?
Уяви, що станеться, якщо ти не спробуєш.
Аанґу, ти не один.
Тут сказано,
що всі колишні Аватари — це твої попередні життя.
Ти в прямому сенсі не один. Інші Аватари всередині тебе.
Хочеш, щоб тебе хтось навчив, — дізнайся,
як з ними зв'язатися.
Відповіді не тут.
Вони в тобі.
Що таке?
Човен Жао.
Його нема.
Жао?
Почув про летючу корову біля острова Кіоши, відплив на світанку.
Летюча корова?
Він знає про Аватара. Дізнався якимось чином.
Треба його випередити.
Вільно.
Світу потрібен Аватар. Світу потрібен ти, Аанґу.
Уяви, що станеться, якщо...
Я боюся своїх сил.
Вони всі зникли.
Коли світ найбільше потребував Аватара, той зник. Він утік...
Я не хочу сили.
Тому ти будеш чудовим Аватаром.
Аватарко Кіоши, допоможи мені.
Аанґу?
Аанґу!
Давно пора.
Вибачте.
Не знав, як з вами зв'язатися.
Не знав, що взагалі це можу.
Ти багато чого не знаєш.
Ми можемо швидше?
Це максимум.
Вже робиться все можливе.
Ти чекав три роки.
Почекаєш ще трохи.
Три роки.
Був час, коли я думав, що ніколи не знайду Аватара.
Але зараз ще гірше, коли я знаю, що він поряд.
Бо тепер є шанс повернутися додому.
Іноді надія буває жорстокою.
Пане, наближаємося до острова Кіоши.
У мене починає виходити...
Використовуй силу опонента проти нього.
Відбивай його силу.
Дякую, ти чудова вчителька.
А ти прекрасний учень.
Але ж ти й раніше тренувався.
Як захисник свого села.
Так.
Так, «захисник».
Чесно кажучи, в моїх краях не дуже потребують справжніх воїнів.
Я вважаю тебе справжнім воїном.
Я не такий, як ти. Ти... хай і не Підкорювачка,
найлютіший боєць, якого я бачив.
Те, що ми не Підкорювачі, означає, що ми мусимо бути кращими за них.
Ми не можемо змінювати гори й палити ліси, доводиться обходитися тим, що є.
Важливі не твої сили.
А воля і бажання.
Серце.
Чесно кажучи, я тобі заздрю.
Мене завжди цікавило, який світ ззовні,
але я не наважувалася піти.
Мені було цікаво, що б я знайшла.
Тепер знаю.
- Дзвін! - Ти теж чуєш?
- Треба йти. - Чому? Що таке?
Це міська тривога. Хтось наближається.
Аанґу, отямся!
Аанґу, повертайся, негайно.
Де ти?
Аватар — багатовимірне поняття.
Ти маєш бути захисником, генералом, посередником, провідником.
Виконувати кілька ролей,
і багато з них потребують незрівнянної сили.
Це тому я маю опанувати всі дисципліни Підкорення?
Щоб стати сильним?
Так. І отримати контроль над найвищою силою.
Стан Аватара — це сукупність твоїх минулих життів,
які пропускають свою енергію через тебе.
Стан Аватара дає тобі силу тисячі Підкорювачів.
Я це бачив.
Це небезпечно.
Якщо неконтрольовано, так,
але він може бути найсильнішою зброєю і рятувати твоє життя.
Спізнилися. Нам не обійти людей Жао.
Він вже дістався селища.
У Пайшо вважається, що перший хід не завжди найкращий.
Знання суперника, знання того, куди він може піти,
важливіше за швидкість.
А там, де є один Аватар, може бути і інший.
Який чарівний острів.
Вітаємо вас на ньому, командувачу.
Але могли б попередити заздалегідь.
Ми не готові до гостей.
Дивно. Я чув не таке.
Кажуть, у вас днями був неочікуваний гість.
Ви помиляєтеся.
Ми тримаємося осторонь.
Я чув.
Так, я чув, що острів Кіоши має захопливу історію перебування...
скажімо, незначним,
тому Народові Вогню не було потреби
вплутуватися у ваші справи.
Я б не хотів, щоб це змінилося через чужинця.
Командувачу, наскільки я бачу,
ви й ваші люди — єдині чужинці тут.
Невдала перспектива.
Ви не проти, якщо ми подивимося довкола?
Я цього очікувала.
Схопіть їх і знайдіть Аватара!
Хочеш знати, що таке Аватар? Цього я не можу сказати.
Усі Аватари різні.
Нас формують різні вимоги нашого часу.
То я маю розібратися сам?
Це частина шляху.
А що, як я завдам комусь шкоди?
А скільки вже постраждало через те, що тебе не було?
Втечеш від обов'язків знову — постраждає ще більше!
Бути Аватаром означає ставити свої обов'язки понад усе.
Навіть понад власне життя!
Колись я теж була такою.
Але потім зрозуміла, що на кону,
і покажу, що буде, якщо ти не впораєшся.
На Північ чекає трагедія, і якщо ти нічого не зробиш,
ще одну расу Підкорювачів буде стерто, як Повітряних Кочівників.
Ти спитав, що означає бути Аватаром.
Це означає бути воїном.
Могутнім, безжальним воїном.
Вони приведуть підмогу.
- Ми їх довго не втримаємо. - Де ваш друг?
Ви казали, він допоможе.
Де Аватар?
А якщо я зроблю як ви кажете, і стане гірше?
Стане.
Сама твоя присутність у цьому світі погіршить ситуацію.
Спершу обидві сторони битимуться сильніше, бо Аватар повернувся.
За надію треба платити.
Ти. Я пройду, так чи інакше.
Що стане з тобою — вирішувати тобі.
- То який сенс? - Хочеш, щоб було просто?
Ніщо із цього не буде просто.
Ухилятимешся далі —
не зможеш врятувати не те що світ,
а й навіть цей острів.
Цей острів? Від чого?
Від небезпеки, на яку ти його наразив.
Мої друзі.
Я попереджав!
Ніхто не стоятиме на моєму шляху!
Ти хотів знати про силу Аватарів.
Я покажу, на що ця сила здатна.
Неможливо.
Відходимо.
На корабель!
Аанґу!
Усе гаразд.
Це все через мене.
- Це я привів їх сюди. - Тому ти мусиш іти.
- Зараз. - Ми не можемо вас покинути.
Їм потрібен Аватар, а не ми.
Ми не втратили нічого такого, що не можна замінити,
а ти за це дав нам дещо набагато цінніше.
Причину знову вірити
в наше село, в нас самих...
і в Аватара.
Молодець, Аватаре.
Слухай, якби ми...
мали більше часу.
Розумію.
Я б теж хотіла.
Дякую, Сокко.
За що?
За те, що приніс до мене світ.
Бувайте!
То ти більше не хочеш додому?
І лишити всі веселощі вам?
Хтось же має допомагати малому. Йому буде нелегко.
Зуко явно не здасться, і він небезпечний.
Агов!
Класний ти зробив трюк, викликавши страшну пані.
Ми її ще побачимо?
Кіоши сказала, що я можу викликати одного з Аватарів,
коли я в їхньому храмі.
- Що вона ще сказала? - Іти до Північного Водного Племені.
Там станеться щось жахливе.
Таке, що зупиню лише я.
Ясно, на північ.
Треба туди хутко, поки нас не схопили Маги Вогню.
Там найкращі майстри Підкорення Води. Вони тебе навчать.
Не хвилюйся, хлопче. Ти не сам.
У тебе є я, Катара і летюча хутряна куля.
Що ще потрібно?
Серйозно?
Схоже, тут я прилип.
Я просто відреагував на звіти про неспокій на Кіоши.
Я гадки не мав, що там Аватар.
Якби Ваша Високість був відкритішим,
ми б могли уникнути цього непорозуміння.
Сподіваюся, ми залишимо це позаду.
Звісно, командувачу.
Нікому не кажіть.
Про Аватара.
Щоб ніхто не знав.
Певна річ.
Я чудово розумію конфіденційність цієї інформації.
І якщо ви дозволите, працюючи разом,
ми зможемо виділити вдвічі більше ресурсів на полювання.
Звісно, Ваша Високість керуватиме в усіх питаннях...
- Нам не... - Чудова пропозиція, командувачу.
Ми приймемо за честь ваше партнерство і вірність.
Повірте, немає нічого важливішого,
ніж знати, куди докласти свою вірність.
Вашому Високопреосвященству, великому полум'ю світу,
я лише покірний слуга в Південних морях.
Але я маю для вас критичні новини.
Знаю, ця інформація може шокувати
і з'явиться спокуса відкинути її як чутки чи оману,
але запевняю,
я бачив ці події на власні очі.
Тож можу повідомити про вражаючий розвиток подій.
Такий, який може змінити майбутнє Народу Вогню.
Аватар повернувся.
Переклад субтитрів: Ольга Галайда