Okej…
EN ORIGINALSERIE FRÅN NETFLIX
Duktigt, mamma.
Du försökte bara bromsa tre gånger.
Det går framåt!
Vi måste inte gå in direkt. Vi kan vänta.
Nej, det är lugnt.
Det kommer nog att bli fint.
Ja.
-Tully! -Vad är det?
Det räcker nog så.
Det är inte helt bra…
Kom nu! Kom!
Ja, precis.
-Vad heter han? -Walter Cronkite?
Walter Cronkite.
Vad tänker ni på när ni ser honom?
-Ja? -Odödlighet?
Vad odödliggjorde han?
Han var först med nåt som alla sen tog efter.
Ja?
Rymdkapplöpningen?
Hej, vad gör du här?
Jag trodde… Skulle inte du komma senare?
Sätt en strumpa på dörrhandtaget om du ska läsrunka.
Vad då? Jag läste ju bara. Till litteraturkursen.
Har Jane Austen skrivit snusk? Vad är det för nån?
Hertiginnans olycka?
"Hur skulle hon kunna motstå drängens djärva, men mjuka handlag?"
Drängen är en symbol för skiftet från 1700-talets jordbruks…
Okej, visst. Men vad är sorgligast?
Att dravlet ens har skrivits eller killen på omslaget?
Anastasia Wildhalls böcker tilltalar mig på djupet. Jag får axelbränna.
Vad för nåt?
Axelbränna. När man blir till sig
så att det pirrar i axlarna och nackhåret reser sig.
Om det känns i axlarna så gör du nåt fel.
Hur ska jag lyckas göra rätt när du kommer och stör hela tiden?
Du brukar väl stanna och fjäska för magister Wiley?
Han skulle inte fatta vem som är bäst i klassen om hon så slog till honom.
-Ignorerar han dig fortfarande? -Som nån skymmer de viktiga eleverna.
I dag fick vi mitterminsbetygen för intervjuerna.
Jag fick C.
-Va?! -Eller hur!
Jag är ju suverän framför kameran!
Som gammal reporter tror han att han vet allt.
Om det här sänker mitt betyg så är det kört.
Du…
Lugn.
Det där får vänta till måndag. I helgen ska vi bara ta det lugnt.
Mamma kan bjuda oss på mat, så kan vi visa hur duktiga vi är.
Jag kanske har fel look. Kan jag låna dina gamla glasögon?
Man löser inte allt genom att ändra utseende.
Gå och prata med honom i stället. Var rak.
Du har rätt, som vanligt.
Men om jag ska få honom att respektera mig…
…så är det bäst att vara rätt klädd.
Ja, de var fina.
Jag slog till. Sex karats guld med äkta diamantkopior.
Tjusigt.
Du…
Frukost på sängen.
Du skrämde skiten ur mig i går.
-Jag blev bara lite yr. -Du var helt väck när jag hittade dig.
Fyllorexi. En societetssjukdom. Man dricker cocktails i stället för att äta.
-Fast du åt middag, Tully. -Strunt samma. Jag mår bra.
-Säkert? -Ja, syster.
Jag ska kolla.
Du borde ändå undersöka varför det blev så.
Det är säkert stressrelaterat. Tittarsiffrorna sjunker.
Jag måste hitta en ny producent, och ingen är som Johnny.
Men nog om min skit.
Hur slutade det med den snygge fotografen i går?
Jag bara stack, så han tror nog att jag är galen.
Vad blir nästa steg?
Jag fejkar väl ett magknip och gömmer mig på toa nästa gång han kommer.
Eller så frågar du om han vill ha hjälp vid nästa plåtning.
Inte riktigt min grej, men fortsätt.
Be om råd hur man håller kameran
och använd värmen från lamporna som ursäkt för att klä av dig.
Och där under har du…
-Det här! -Inte mer kläder, Tully.
Det här är inte kläder.
Jag köpte det till mig, men du behöver det mer.
Vad är det?
-Tänk dig att bli slukad i de där. -Det kan jag inte.
Som i en av dina kärleksromaner.
Även om nåt av det här skulle kännas realistiskt…
…så vet jag inte när jag är redo att ligga med nån igen.
Ingen är som Johnny.
Men nån gång kommer du att vara redo.
Och du förtjänar att få…livstycket uppslitet.
Men vem har tid för sånt här?
Jag måste förbereda pianokonserten.
Du måste sluta ställa upp på sånt där.
Jag har inte sagt det värsta än. Vet du vem som kommer?
-Inte Travis? -Mitt idiotiska nästan-vänsterprassel.
Hans dotter spelar piano. Det gjorde sitt till.
Okej. Jag sitter redo med bilnycklarna.
Om du vill smita så kör jag flyktbilen.
-En bra plan. -På riktigt?
Vi ringer skolan med förställda röster och sjukanmäler oss. Och sen…
…röker vi på.
Hur fick du tag på det?
-Det är mammas. -Cellgifterna, ja.
Ja, jag ska berätta lite mer om mammas cancer.
-Är du med? -Jag har aldrig skolkat förut.
Måste vi ta droger? Jag vill inte ta en överdos eller nåt.
-Det är nog lugnt med gräs. -Men du vet inte?
-Jag har aldrig rökt på. -Jaså?
-Jag är inte kriminell! -Det sa jag inte.
Ska du med eller inte?
Jag kan tyvärr inte.
Herregud, vi ska göra det!
Ska vi? Kom då!
-Det här kommer att förändra våra liv! -Din tönt.
Vi ska ut på äventyr!
Det är öppet.
Magister Wiley, kan vi prata om mitt skolarbete?
Vad då?
Jag tror att de andra lärarna anser nog att jag är mycket engagerad.
Jag gick verkligen in för den senaste uppgiften
och jag tycker att jag förtjänar högre betyg.
Din insats var medioker. Du log alldeles för mycket.
-Du trodde inte på det du läste. -Så klart inte.
Utomjordingar hade tagit över skolan.
Uppgiften var att framstå som en nyhetsuppläsare.
Jag gillade inte alla nyheter.
-Låt mig göra om uppgiften. -Det tror jag inte.
-En ny nyhet. -Nej.
-En ny Tully. Ni lär inte känna igen mig. -Säkert?
Snälla, ge mig en chans till.
Du får göra om det på måndag morgon.
-Nåt problem? -Nej. Det är bara…
Jag ska till Snohomish och fira min bästa väns föräldrars bröllopsdag…
Som journalist jobbar man inte när det passar.
Det är inget yrke, utan en livsstil.
Ge mig det på måndag, annars blir det C.
Mamma ska ju laga stek och ugnsbakad potatis.
Att vara journalist är inget yrke, Kate.
-Det är en livsstil. -Vad skulle det betyda?
Glöm det.
Jag går och pluggar.
Hallå?
Johnny? Marah?
-Jag trodde ingen var här. -Det är bara jag.
-Hej, jag trodde ingen var hemma. -Vad sjutton har du på dig?
Det här? Det är bara nån dräkt.
Okej. Inte illa.
Den är inte min.
Hur är det med Marah?
Bättre. Hon är hemma hos Emma.
Handfatet krånglar igen, så jag ska kolla det.
Ja, jag har tänkt ta tag i det.
Kan du hjälpa mig med en grej? Kan du lysa med den?
-Visst. -Tack.
-Där har vi… -Ja, det är alltihop.
Lys där. Perfekt.
Då så.
Det där borde funka.
Mamma! Jag är hemma!
Herregud. Fan!
Skynda dig!
-Herregud. -Vad gör jag nu?
-Vad gör jag? -Fan!
-En tidning! -Hon kommer!
Skynda dig!
Hej, gumman.
Hej.
Ska du öva lite innan konserten?
Inte när du hör. Det ska bli en överraskning.
Jag måste duscha innan de kommer. Fixa till mig.
Bra. Jag ska också göra mig i ordning.
Jaha…
-Jag ställer i ordning stolarna. -Nej, det behövs inte.
Det är inga problem alls.
Jag känner ingenting. Hur ska det kännas?
Lite svävande, tror jag.
Ta lite till.
Det funkar inte, jag känner mig helt vanlig.
Vi testar. Beredd? Titta på mitt finger.
Du är hög!
Jag råkar på en kille i skogen.
Mörkt hår och blå ögon, som Donny Osmond.
Men…med alvöron.
Sen börjar vi grovhångla.
Och vi tar på varann överallt.
Jag känner hans, du vet…
Jag är nog gravid.
Va?
Sen Pat…
Jag har inte haft månta sen dess.
Jag hoppas att den ska komma, men tiden bara går…
Jag är jätterädd.
Tully…
Det kommer att ordna sig.
Men tänk om jag är det.
Då får vi lösa det.
Men jag finns här för dig.
Vad som än händer.
Jag har aldrig haft en så bra vän förut.
Vad skulle jag ta mig till utan dig?
Jag måste berätta en grej, och jag hoppas att du inte blir arg.
Jag berättade ju att mamma har cancer… Kate?
Ja, det är lugnt.
Tycker du att min puls skenar nu?
-Jag känner ingen. -Inte?
-Jag är inte läkare. -Jag får en hjärtattack.
-Knappast. -Ska jag dö medan jag skolkar?
Jag stryks från hederslistan. Jag kommer att dö.
Du flippar, ta det bara lugnt. Titta på mig.
Allt är lugnt, okej?
Såja.
Lugnt.
Det är ingen fara. Kom.
Jag vill inte göra det här mer.
Okej.
Vill du gå ut, vännen?
Jäklar.
Vad fint du har gjort, Kate.
Marah är så duktig, vilken fingerfärdighet!
Hon har verkligen övat på stycket.
Spännande, vi har inte fått höra det än. Det ska bli en överraskning.
Hej, Rita. Hur är det?
Bra. Jag älskar tillställningar.
Marah är så talangfull, snart spelar hon på gehör.
Vänta bara, så får ni se.
Ni kommer att få höra nåt mycket speciellt.
Jag ska gå och titta till Marah.
Visst.
Kom in, Rita. Känn dig som hemma.
Hallå där.
-Hallå. -Hur är läget?
Kul att se dig.
Sätt dig.
-Vem gömmer du dig för? -Herregud. Mamma och pappa!
-Vad roligt att se er! -Hej.
Katie-vännen.
Pappa och mamma! Hallå!
Hallå där, collegetjejen!
-Min flicka är hemma! -Tack, pappa.
-Vad roligt att se er! -Hej!
Jag har saknat er så!
Var är Tully?
Hon fastnade tyvärr i ett journalistikarbete, så…
Vi förstår.
Hon har ju alltid varit så målmedveten.
Jag hoppas att du kämpar lika hårt.
Ja, så klart. Det behöver ni inte oroa er för.
-Vad bra. -Sean!
Hej.
-Hur är det? -Bra som fan.
-Hördu. -Så säger man inte.
Han överväger att söka till University of Washington.
-Inte alls. -Ska du jobba kvar på Burger Hut?
Ja, det var nämligen min plan.
Jag har sorterat ut det färgade, mamma.
Tack, vännen.
Dig tvättar de åt, mig kräver de på hyra.
Är det därför du aldrig har rena kläder?
Vad ger du till mamma på 25-årsdagen?
-Hon… -Jag har sagt att jag inte behöver nåt.
Min present är att vi alla samlas.
-Det där menar hon inte. -Jag vet.
Härligt att se dig.
Visst känns det här lite märkligt?
Vilket då?
Med din mamma och min pappa.
Det är ingen tvekan om saken.
Jag vet inte vad du tror, men mamma skulle aldrig vara otrogen.
Dina föräldrar är väl inte ihop?
Det kan ändras.
Jag gick in till dem förut och då såg de ut att vara ganska ihop.
Nåt måste ha hänt, men det kanske är över nu.
-Hej. -Hejsan.
-Jag vill inte att det känns konstigt. -Det gör det inte. Jag håller med.
Vad folk än tror, så har vi ju inte…
-Ja. -Precis.
Vi är vänner, men jag saknar att prata med dig.
-Hejsan. -Jag ska bara hämta ostbrickan.
-Fel skåp. -Den ligger ovanför ugnen.
Jag går och sätter mig.
Fasen!
-Mrs M. -Tully!
Jag borde ha kommit tidigare. Går det bra för Kate?
Ja, det verkar gå bra.
-Okej. -Vad roligt att se dig.
Har du fullt upp med jobbet?
Det är inget yrke, vet du, utan en livsstil. Är det varmt här?
-Det är varmt. -Det där känner man igen. Kom här.
Fram med den.
Det var skönt.
Jag får dem fortfarande.
-Vilka då? -Vallningarna.
Men de var mycket värre i början.
I början av vadå?
Du vet…
Nej.
Nej, jag är inte i… Nej.
Nej, det är inget.
Är du säker på det? Har du känt dig glömsk?
Det kan alla vara.
-Lättirriterad? -Nej.
I så fall är det andras fel.
Läkarna kan kontrollera nivåerna, om du vill.
Mina nivåer är toppen. Jag är bara 43 år.
Jag var 44 när det satte igång.
Var är Kate, sa du?
Det var inte meningen att skrämma upp dig.
Varför skulle jag bli uppskrämd? Jag kommer snart tillbaka.
Okej.
Förhandlingar pågår mellan statstjänstemän
och de oidentifierade på farkosten.
Trots den avancerade tekniken verkar de inte bära kläder.
Om de är rymdnudister
eller helt enkelt immuna mot väder och vind, det återstår att se.
Herregud.
Vad du skräms.
Förlåt. Jag trodde att du var klar. Jag måste börja förbereda inför måndag.
Jag kikade in för två timmar sen.
-Att du fortfarande håller på. -Det måste ju bli perfekt.
Jag har en krävande lärare.
Ett litet råd. Se på inspelningen utan ljud.
Titta på kroppsspråket.
Kom.
Titta noga. Ser du de spända axlarna?
Och du ser reserverad eller kylig ut på blicken.
Jag tar det ju på allvar, som ni bad mig om.
-Det är inte särskilt enkelt. -Det framstår som likgiltigt.
-Är inte det bra? Att vara opartisk. -Man kan vara objektiv, men ha närvaro.
Tänk på Cronkites rapporter om Vietnamkriget.
Bra nyhetsuppläsare tar fasta på känslor.
-Synd att jag inte är Walter Cronkite då. -Det tycker nog han med.
Jag vill inte vara oförskämd, men alla skickar ju ut små signaler.
Vad skickar du ut för några?
Det här handlar inte om mig. Ska vi ta om det från början?
-Hallå där. -Hallå.
-Är du i stan? -Ja.
Pappa bröt höften när han rensade hängrännorna, så jag hjälper till.
-Hej, Robbie. Hur är det? -Hur står det till?
-Det är bra. -Robbie? Hej!
Hallå!
Ser man på!
Kan du hjälpa mig, Bud?
Ja, vad har hänt?
-Du skulle hjälpa mig. -Jag gör ju bara fel.
-Vi går upp till mig. -Visst.
-Vilken hjälp, va! -Kan man få ta det lugnt i fem minuter?
Nu är steken bränd.
Lyssna på det här, det är overkligt.
Vinyl låter ju bättre.
-Men den här kan man bära med sig. -Glöm det. Jag är purist.
Säg inget innan du har testat. Kom igen.
Okej, hur funkar den?
Då så…
Då ska vi se.
Så.
-Vad häftigt! -Eller hur?
Ja.
Vad gör du?
Vad menar du? Jag gör ingenting…
-Det var inte därför jag kom. -Vi brukar ju…
Ja, när vi var sökande småungar.
Jag är gift nu.
Vad sa du?
Du minns väl Hannah?
Hon råkade bli gravid.
Och jag älskar henne.
Så jag gjorde det rätta.
Barnet kommer i maj.
-Förlåt… -Ingen fara.
Grattis.
Det är toppen.
University of Washington skakades i morse om
vid landningen av…
Ser du skillnaden? Nu tar du kontakt, öppnar upp.
Jag ser det.
Nu ser du vad du kan.
Jag är hård i betygsättningen för att jag ser potential.
Betyder det att jag får ett A?
A minus, kan vi säga. Det får inte gå för lätt.
Får jag fråga en sak? Varför får jag aldrig ordet på lektionerna?
Känns det så?
Det är så, jag är inte dum.
Nej, du är mycket intelligent.
Därför har jag inte velat ge dig för mycket uppmärksamhet.
Vad menar du?
Som lärare måste jag försöka vara professionell, även om jag…
…känner nåt för en elev.
Hatar du mig inte?
Nej, jag hatar dig verkligen inte.
Förlåt, jag borde inte ha…
-Vi ses på lektionen. -Vänta.
Förlåt.
Det går inte.
Jag kan inte. Förlåt, men det går inte.
Jag anmälde mig till skrivarkursen, och det är faktiskt riktigt roligt.
Läraren kallade min förra uppsats "skarp och lovande".
Vad roligt, Katie!
Se bara till att du hinner med de riktiga kurserna också.
Okej?
Hallå!
Är det…? Tully!
-Hej! -Uppgiften, då?
Jag blev klar, och läraren reagerade positivt.
Så klart att han gjorde, så målmedveten och duktig som du är.
Du kommer inte att tro mig…
Steken är klar, med ugnsbakad potatis.
-Mat, Sean! -Jag säger till.
-Hördu. -Jag kommer inte ner.
Vad är det med dig?
Frågar du killen som hoppat av skolan och bor hemma?
Pappa tjatar om att jag ska ta värvning.
-Var då? -Spelar det nån roll?
Jag vet att det är tungt nu.
Men det kan förändras.
När man minst anar det kan någon…
…komma in i ens liv och bara…
…öppna en.
Robbie har gift sig.
Vad tråkigt.
Alla jag känner har gått vidare, men jag är fast.
Jag är en nolla, jag kommer alltid att vara…
…ensam och…
Så är det inte alls.
Du har knappt kommit igång.
Du har så många som älskar dig.
-Ja, men de känner mig inte. -Det gör jag.
Och jag älskar dig.
Precis som du är.
Kate vill känna dig bättre.
Jag trodde att du hade avslöjat min hemlighet.
Ni delar väl allt?
Oftast, men det här har jag ingen rätt att berätta.
Hallå. Vad gör ni?
Du vet… Vi förklarar vår kärlek för varandra, bara.
Kom, nu ska vi äta. Kom, då.
-Hej, snygging. -Hej.
Du borde väl hänga med Bennifer eller Madonna eller nån?
Madge kunde inte.
Jag fattar. Får man ta en?
Hämta egna. Det finns massor.
-Ja, men du har ju… -Hallå.
Hejsan.
Hej.
-Hej. -Hej.
-Duger jag? Jag kom direkt från pilatesen. -Du ser helt perfekt ut.
Har du sett Kate?
-Där är hon. Vi ses. -Okej.
Hallå.
-Välkommen till mardrömmen. -Jag svettas som fan.
-Kan vi gå iväg en stund? -Gärna.
Jag hånglade med Johnny.
-Mularkey! Va?! -Jag vet inte vad som hände.
Han höll på under handfatet med ett tajt linne på sig
och plötsligt kunde vi inte hålla oss.
Som i nåt av Anastasia Wildhall…
Det var som precis i början. Jag hade glömt den känslan.
Det kändes nästan som att vara med en främling. Förbjudet, liksom.
När Marah kom låtsades vi som inget. Jag vill inte förvirra henne.
Jag vet inte vad det här betyder.
Jag undrar om jag inte borde ge upp, ändå.
-Låter det galet? -Nej.
Herregud, jag behöver luft.
Du är verkligen varm. Mår du bra?
Enligt din mamma har jag kommit in i klimakteriet, så nej.
Lyssna inte på henne. Jag har nåt nytt varje dag.
Men hon har nog rätt.
När jag tänker på det så hade jag mens senast…
Det var när jag lagade mat med Emeril och jag fick sån kramp. Pang, bara!
Det var helt klart mer än en månad sen.
Herregud, den här är nu.
Förändringen.
Än sen? Då slipper du köpa fler tamponger.
-Inga fler förstörda vita byxor. -Och inga barn.
-Du vill ju inte ha barn. -Jag vill känna att jag fortfarande kan.
Jag gillar inte inlagd gurka heller, men om den vore förbjuden…
Mamma! Vi börjar nu.
Okej, då så. Nu kör vi.
Nu kör vi.
Vad fint, mrs M! Musik, till och med.
Det är vår låt.
Det är det. - Ta för er, ungdomar.
Vet ni vad, jag vill utbringa en skål.
Mr och mrs M, jag har alltid sett er som det perfekta paret.
Jag vet att ingen är perfekt, men jag blir helt tagen
av att se er kära efter så lång tid.
Jag hoppas att vi lyckas lika bra.
-Skål för 25 år till. -25 till.
Skål.
-Så fint. Tack. -Tack, vännen.
Berätta om skolan, vi vill veta allt.
-Potatis, tack. -Undersökande journalistik är roligast.
Seminarierna med Chad Wiley gillar jag också. De är en utmaning.
-Men väldigt värdefulla. -Okej.
Man måste våga ta i, det ska inte vara lätt.
-Kan jag få potatis? -Hur har ni det?
Det är bra. Margie påtar i trädgården och Sean funderar på att ta värvning.
Jag har nåt till er mamma.
-Men Bud! -Potatisen, tack.
Du ville ju inte ha nåt, men det lyssnar jag så klart inte på.
Öppna nu.
-Okej. -Senaste tekniken.
Den är så liten.
Har du köpt en dammsugare till mig?
Nu slipper du släpa den där tunga i trappan.
Vad snäll av dig. Tack.
Varsågod, älskling.
Ni måste läsa vår artikel…
Kan jag få potatisen?
Den är perfekt att ha när vi letar praktikplats sen.
Då hämtar jag potatisjävlarna själv!
Nån mer som vill ha? Pappa?
Hördu.
Hur kan alla vara så falska?
Hörde du vilken skit? Sean vill inte ta värvning.
Mamma vill inte ha nån jävla dammsugare.
Och ditt tal, tror du verkligen att de fortfarande är kära?
Vad gör du? Du röker ju inte.
Vad är det här? Kryddnejlika?
När blev du så pretentiös?
Jag ville testa, men det är inte tillåtet.
Va?
Du gillar ju inte när jag testar saker. Du ska välja cigaretter och killar åt mig.
Eller vilka killar som går bort, vilka kurser vi ska gå…
Jag vill hjälpa dig att fokusera, så att vi kan förverkliga våra drömmar.
Där har vi det, det är dina drömmar.
Du är som en neutronstjärna som suger in folk i din omloppsbana.
Du är en bättre dotter än jag, till mina föräldrar.
Som om var ditt liv, och jag bara var med på ett hörn.
Jag trodde att vi skulle samarbeta. Var det lögn?
-Nej, jag trodde att jag ville det. -Vad vill du då, Kate?
Jag vet inte, jag försöker komma på det. Jag har sökt till…
…en termin utomlands, i London.
En skrivarkurs.
Okej…
-Jag ville inte säga det så här. -Så du höll tyst?
Och de skulle vara falska? Din hycklare!
-Jag visste att du skulle få spel. -Jag får inte spel.
Som om jag inte skulle klara mig utan dig? Åk till London, du.
Vad nervös han är!
Du är ännu mer nervös.
-Jag älskar dig, sötnos. -Detsamma.
Jag borde ha valt ett enklare stycke.
-Hoppas att jag inte missar nåt. -Samma här.
Välkomna hit.
Eleverna har varit underbara att jobba med.
Först ut är Marah Ryan.
Marah!
Hallå där.
Hej.
Är allt bra?
Jag försöker.
Det där var…vår låt.
Några månader efter att Rachel hade dött bröt jag ihop i mataffären
för att de spelade hissversionen av "Can't Fight This Feeling".
Jag kunde inte stå emot.
Det här är inte samma sak.
Det gör ändå ont.
Kom.
Nej, jag ska inte störa.
-Lämnade du konserten för det här? -Hur kan du säga så?
-Hon blev ledsen. -Jag vill prata med min fru.
-Det märks att du inte gillar mig. -Det har du jävligt rätt i.
Skyll era problem på mig, om du vill det.
Jag lämnar inte familjen för att "hitta mig själv".
-Herregud. -Pappa!
Så det är sant?
Marah, älskling…
Nej, säg ingenting!
-Snälla Marah. -Gud…
Vad galet, jag ska aldrig mer ta droger.
Jag är fortfarande hög. Är du det?
Jag vet inte, jag är mest hungrig.
Samma här.
Fast jag kanske är gravid.
-Så din mamma är inte hemma? -Hon jobbar på sjukhuset på tisdagar.
Nu har jag en. Vad är värst?
H.R. Pufnstufs ansikte eller rösten från Det våras för Frankenstein?
Sång eller tal?
Fasen! Hon är hemma.
Vänta…
Vem är det där?
-Tackar. -Varsågod.
-Jaha… -Jaha…
Jag vet inte.
Kom, vi går hem till mig i stället.
Kom nu, Kate.
Det kanske är en kompis från sjukhuset.
Kanske det.
Det finns kakor i köket. Hämta dem. Jag har varit kissnödig sen vi gick.
Vad är klockan?
Klockan är…halv tre.
Jag sov som en stock.
Man blir väl trött av medicinerna.
Min moster Georgia hade cancer för några år sen.
Men hon är frisk nu.
Det kommer du också att bli.
Vad pratar du om?
Tack.
Kate?
Hon stack.
Varför säger du till folk att jag har cancer?
Det där var så fel. Jag vet inte vad jag ska säga.
Hur vet han var vi har vår ostbricka?
Vi tog ett glas efter ett föräldraföreningsmöte en gång.
Inget hände.
Precisera "inget".
Du äger inte mig. Det vet du väl?
Även om vi hade varit ihop så kan du inte slå till folk.
Visst, du har rätt.
Förlåt.
Jag såg er tillsammans och bara…
Jag tappade det.
Och nu tror Marah att jag…
Det påverkar vår relation. När jag ertappade mamma…
Det förändrade allt.
Mina tankar om henne och äktenskap.
Vi pratar med henne.
Förklarar läget.
När hon såg oss i morse så kanske hon trodde att det var nåt.
Det kanske jag också gjorde.
Nej.
Jag ville ju.
Jag har saknat dig.
Även om jag blir galen på dig.
Men…
Vad menar du? Menar du…
…att du kanske vill försöka och så?
Jag vet inte. Skulle du stanna, menar du?
Jag vet att du tycker att jag är självisk.
Det kanske jag är.
Men jag måste ha ett betydelsefullt arbete.
Jag måste vara nåt mer än din man och Marahs pappa. Det är så jag funkar.
Tror du inte att jag också har drömmar?
Jag vet det, men jag har haft behov av det här i många år, Kate.
Och jag har alltid valt dig och Marah.
Det där var orättvist.
Förlåt mig.
Jag vill fortfarande ha dig.
Men…jag måste göra det här.
Du kan inte säga att du älskar oss och sen dra och riskera livet.
Tro inte att jag väntar på dig. Jag är färdig med det.
Ska du inte äta potatisen, vännen?
Jag är inte hungrig.
Är allt bra, Katie-gumman? Hände det nåt i skolan?
-Nej, bara en tråkig tisdag. -Okej.
Hej, mrs M.
Hej, Robbie.
Härligt, du tog med den!
Kan jag och Robbie gå upp, mamma?
-Visst, duka av först. -Okej.
-God kväll, mr Mularkey. -Hur är det?
-Fint. -Bra.
-Hej, Kate. -Kom nu.
Du då, älskling? Hände det nåt på sjukhuset?
Räknas det att vi fick ont om tungspatlar?
Det räknas så klart. Det här var jättegott.
Tack.
Hej. Får jag komma in?
Du har ju redan öppnat dörren.
Förlåt, jag avskydde när mamma gjorde så.
Jag ska sluta spela piano. Jag vet att du blir sur, men jag har bestämt mig.
Okej.
Får jag spela?
Gör vad du vill.
Ta killen till höger.
Hur då? Hur…
-Tryck på X. -Ja.
Välj armborstet.
-Nu springer du in i väggen, mamma. -Ha tålamod, jag växte upp med Pong.
Jag vet att det har varit en jobbig tid.
Jag är inte perfekt. Det är inga föräldrar.
-Att inse det är en del av att bli vuxen. -Akta lavagropen.
Du kan prata med mig. Även om du är arg. Speciellt om du är arg.
Jag vill inte att du håller inne med allt.
-Kan du sluta prata? -Ja, förlåt.
-Jag koncentrerar mig. -Gör det.
Du kan ta upp kartan där.
-Hur då? -Ställ dig bredvid den.
-Okej? -Tryck på B.
-Nej, B. -Det gör jag.
Herregud, jag gör det.
Tack.
Jag fick en grej!
Ja.
Att uppfostra barn känns helt omöjligt.
Jag kan inte ens föreställa mig det…
…men du gör det varenda dag.
Ja, men inte ensam.
Vi har alltid hjälpts åt. Nu känns det så läskigt.
Så klart att det gör.
Du har alltid varit stark nog att stå på egna ben.
Även när du inte har vetat det.
Nå?
Vad blev det?
Jag vet inte.
Två streck, vad betyder det?
Undertexter: Karl Hårding