EN ORIGINALSERIE FRÅN NETFLIX
Träningsvideon är den senaste flugan
för alla träningssugna som inte har råd att gå på dyrt gym.
Men är det verkligen så lätt som de säger att träna hemma?
Det ska vi pröva!
Hon får det inte att se särskilt lätt ut.
Var snäll, Tully.
Om hon dör nu får du skuldkänslor.
Kämpa på, Carol! Det går bra.
Hon ser faktiskt sjuk ut.
Njut av smärtan…
Tack!
Städare till gång sju.
-Hon behöver… -Här!
-Tack, Kate. -Ingen orsak.
-Spegeln. -Du är jättefin, Carol.
Jane Fondas gäng vill att du gör en egen video.
Spegeln.
Ser jag ut så där?!
Jag kan inte vara med i tv när jag ser ut som…
…Rudolfs försupna farbror.
Glöm det.
Vänta, Carol.
Carol…
Vi tonar ner det röda i redigeringen. Jag behöver inslaget i kväll!
God jul till mig…
-Vi får köra ett gammalt inslag. -Carol sjunker karaoke?
-Perfekt. Det hatar hon. -Jag ordnar det.
-Du är ondskefull, Kate Mularkey. -Det är därför du behåller mig.
Eller så… Vänta.
-Jag har en bättre idé. -Säg det inte, Tully.
-Du vet inte vad jag ska säga! -"Välj mig", fast med fler ord.
Du kan köra ett dammigt inslag där Carol slaktar ledmotivet från Xanadu,
eller så låter du mig och Kate producera nåt fräscht.
Om vi gör ett "Tully testar" kommer Carol att mörda dig.
-Jag vill köra en riktig nyhetsstory. -Det hinner vi inte.
Vi sänder först klockan fem. Vi skulle definitivt hinna.
-Och du skriver det? -Så klart hon gör!
Okej då.
-Sa han ja? -Jag fattar ingenting.
Ja. Till och med en snaskinslagsproducent når botten ibland.
Hitta på nåt bättre, ni. Ni har en timme på er att övertyga mig.
Om jag inte gillar det, blir det en Carolklassiker.
Tack.
Herregud!
Vi ska göra en Tullyklassiker!
Ludna Ludde hade inget hår, för att han…
…använde Barely There!
-Silkeslent! -Silkeslent!
Kom hit.
-Det svider! Och det luktar ruttet ägg. -Äsch.
-Kolla in kusin Itt. -Lägg av!
När du inte ser ut som Storfot lär killarna bli som tokiga.
Det är som om jag hade härskarringen när det gäller killar.
Bilbo, du vet.
Jag är osynlig.
-Killar i åttan är idioter. -Det är de i high school också.
Deras uppmärksamhet vill du inte ha, tro mig.
-Vänta, är du kär i en high school-kille? -Nej.
-Vem då? Du rodnar ju! -Okej…
Min brors kompis Robbie. Om jag nånsin blir kär, blir det i nån som han.
Nån som han.
Men det spelar ingen roll, för jag är osynlig.
Du kanske inte är hans typ, bara.
För att jag inte är lika snygg som du?
Du är visst snygg.
Han skulle nog inte gilla mig heller.
Jag önskar bara att nån kille skulle se mig.
Verkligen se mig.
Och få känna pirret i magen när han långsamt lutar sig fram för en kyss…
Killar vill inte ha romantiskt trams.
De vill ha nåt annat.
Förlåt.
-Jag ville inte få dig att tänka på Pat. -Det gjorde jag inte. Det gör jag inte.
Aldrig?
På nätterna, då.
När jag blundar ser jag hans tryne och vill bara slå honom.
Jag kan gärna slå honom åt dig.
-Du behöver inte vara nervös. -Varför skulle jag vara det?
Det är din första helg utan Marah sen vi separerade.
-Du packar för mycket när du är nervös. -Det är bara en natt.
Det känns bra att vi gör så här. Det känns sunt, progressivt och nutida.
Jag föreslog en artikel om växelvis boende i tidningen.
Kimber nappade direkt. "Separation i vår tid."
Ska du skriva i Seattle Digest om vårt vårdnadsarrangemang?
Nora Ephron sa: "Allt är copywriting." Fast det är inte jag som skriver.
Kimberly gav storyn till en 26-årig bloggare som är ogift och barnlös.
Men jag är inte bitter.
Bäst att ta med sårtvätt utifall att.
Jag är inte nervös! Jag kommer hem i morgon innan Marahs konsert.
Precis. Och växelvis boende var ditt förslag.
Vi var överens om att Marah borde slippa flacka
till en sunkig lya med en futon bara för att vi separerar.
Tekniskt sett var vi överens, men för att vara korttidskontrakt är det…
Okej, det är en sunkig lya. Men det är ingen futon, utan en bäddsoffa.
-Så du tror inte på lösningen? -Det sa jag inte.
"Tekniskt sett", sa du, som om vi inte var överens på riktigt.
-Va? -Som om jag hade tvingat dig.
Nej. Okej…
Jag förstår inte vad du är arg för.
Nej, så klart du inte gör.
Vad skulle det där betyda?
Du gör jämt så. Du släpper en bomb och när jag påpekar det, så…
"Var kom bomben från?"
Jag visste inte att "tekniskt sett" var en bomb.
Som nyhetsproducent är du väl medveten om värdet i ord.
Men vi släpper det. Jag vill inte dras in i ett gräl.
Vem drar in vem i ett gräl här?
Kan vi börja om?
Gärna.
Jag är faktiskt glad att du föreslog växelvis boende.
-Inte bara tekniskt sett. -Okej.
Marah ska ta antibiotika i samband med maten och probiotika när hon lägger sig.
Tar de inte bara ut varandra?
Nej! Anti tar bort det nyttiga och pro återställer det.
Det är nog inte rätt helg att börja med växelboende.
-Jag vet att pappan är underordnad mamman… -Jag menade det inte så.
Och jag vet att Bud gav er härsket kött när din mamma var bortrest.
Men det är inte 1974. Jag är en modern pappa som kan hantera halsfluss.
Okej, visst.
Jag kan sova på soffan. Ni skulle inte ens märka mig.
Fast du skulle ligga i soffan.
-I källaren, ja! -Hör du ens dig själv?
Om det ska funka behövs tydliga gränser. Annars blir det rörigt för alla.
-Det lät väldigt skilsmässigt. -En bra skilsmässa är också en skilsmässa.
Vi kan inte släta över det.
Visst. Jag fattar.
Det luktar så gott!
De kommer att vara så goda.
-Hej. -Hej, Robbie.
Hej.
Spara lite åt oss!
Det finns fler. Och mjölk också.
Kakorna är bara där för att locka er till mjölken.
-Tack. -Mamma är besatt av mjölk.
Det är min uppgift att se till att ni är friska och växer.
Tack, mamma.
Jag visste inte att man kunde baka kakor med havre.
Är det inte skoldisko i helgen?
Jo, men vi går nog dit utan tjejer, bara vi två.
Ska du gå, Tully?
-Åttondeklassare får inte komma. -Jo, om de blir bjudna.
Jag hörde att du och Pat var på varandra på en fest i skogen i helgen.
Det kan han drömma om.
Titta på henne.
Du var inte där.
Pat Richmond? Han går väl sista året?
Jag ska nog gå innan mamma blir orolig.
Jag gör dig sällskap.
Jag har gjort en termos med ingefärste mot illamåendet.
Det hade du inte behövt. Hon vill vara till besvär.
Det är inget besvär alls. Det är sånt grannar gör.
-Jag visste inte att Tullys mamma är sjuk. -Du tror att du vet allt.
Hennes mamma är dödssjuk i cancer!
Du är så korkad.
Vad har jag nu sagt?
Varför är du vän med honom?
Hon sover säkert.
Okej.
-Hon blir väldigt trött av behandlingen. -Ja.
-Jag kan ge henne termosen. -Det är ingen fara, gumman.
Min syster hade cancer. Jag vet vad jag har att vänta.
Tallulah… Är det morgon?
Halv fem på eftermiddagen.
Vem är du?
Kates mamma. Margie.
Vem fan är Kate?
Min kompis, mamma. Du har träffat henne.
Vi bor tvärs över.
Jag tog med lite te.
Jag är hemma för det mesta
och skjutsar dig gärna till doktorn eller hjälper till med ärenden.
Jag vet hur man kan må av cellgifter.
Vem har cancer?
Tully, visa vår…
…rara granne Maggie med teet var köket är.
Trevligt att träffas, Maggie.
Kate har bett för att din mamma ska tillfriskna från cancern.
Tycker du att man ska ljuga för sina vänner?
Nej.
Min pappa var också suput.
Min syster fick släpa hem honom från baren varje kväll.
Han slogs och skrek okvädingsord åt henne.
Sen började hon själv att dricka, för hon…
För hon ville inte att folk skulle tycka att hon var ömkansvärd.
Hon avskydde det.
Men vad andra tycker spelar ingen roll.
Du är en stark flicka med ett ljus inom dig, Tully Hart.
Och grädde stiger till ytan.
Du kan bli vad du vill.
Du kan bli den nya Jean Enersen.
-Nyhetsuppläsaren? -Seattles första kvinnliga nyhetsankare.
En kvinna som når så långt vet hur man tar för sig.
-Men hur vet jag vad jag vill? -Håll ögonen öppna och gör det rätta.
Börja med att säga sanningen till Kate.
-Kan jag inte bara lova… -Hon måste veta.
Hon hör det hellre från dig.
Kom ihåg att vara blygsam.
Du kommer att trilla av stolen när du hör om vår fantastiska story.
Berätta.
Vi fick ett tips av en vän på jazzgympan, som är assistent hos borgmästaren.
Borgmästaren sätter stopp för byggen av skyddsrum i Seattle.
Jaså? De har byggt skyddsrum sen 40-talet.
Borgmästaren vill att Seattle ska gå i bräschen för nedrustningen.
-Ska han göra ett uttalande? -Nej, för byggherrarna är inte glada.
Och dem vill man inte göra arga.
Det här är bra.
Det är en riktig story.
En jazzgympakälla är kanske inte helt hundra…
Vi försöker få hit Royer på en intervju.
Hur ska det gå till?
Du klentrogne…
Vi har redan ett möte inbokat klockan ett med borgmästarens pressekreterare.
-Säger du det? -Ja.
Det var som fan. Imponerande.
Inte ett riktigt möte. Han spelar squash på tisdagar, så vi tänkte gå dit.
Det skulle du ju inte säga.
Påhittigt. Jag gillar hur du tänker, Tully.
Det var faktiskt Kates idé.
Du börjar skrämma mig, Mularkey. Du skyr inga medel, va? Lite som jag.
Ja, det kändes som om du var inuti mig…
Okej då. Kör på er story.
Ja, så gör vi.
-Tyst. -Kaka?
Ja, förlåt.
Varför har du inte varit hemma hos mig på så länge?
-För att Sean är en idiot? -Nej, jag gillar Sean.
Var snällare mot honom.
Han är jättetaskig mot mig.
Såna som Sean har det inte så lätt.
-Svin, menar du? -Var glad att du har en bror.
Nu låter du som mamma. "Ni ska uppskatta att ni har varandra…"
-Hon är inte så dum. -Hon behandlar mig som en unge.
Det är så klart värre för dig som har en mamma som är sjuk.
-Jag kan inte ens föreställa mig. -Jo, angående det…
-Mår hon sämre? -Nej.
Jag vet inte om du känner hur mycket det luktar gräs här…
Jag är väl inte dum, heller? Men det är ju bra mot cancer. Det är okej.
-Jo, men det jag skulle säga… -Hörni, skitungar!
Vem av er har snott mina kakor?
Ge mig en sån, annars stoppar jag er i ugnen!
Jag har ondskefullt sötsug.
Fan. Mjölken är slut.
Det händer väl aldrig hos dig, Kate?
-Mjölkbudet kommer till oss. -Så klart. Din mamma är det ordning på.
Vi har åtminstone musik i det här gamla hippienästet.
Nu blir det mjölklös blues.
Jag står över.
När du var liten älskade du att dansa med mig.
När jag bodde hos mormor och du var borta i sex år?
Hon är arg.
Hon är så arg…
Men nu är vi tillsammans.
Nuet är det enda som räknas.
Det enda vi har är det oändliga, extatiska nuet.
Du då, Kim?
Jag…
-Kate. -Vill du dansa?
Jag kan inte dansa så där.
Ditt huvud kan det inte, men dina höfter kan. Kom nu.
Blunda.
Så där ja, coola tjejen!
Snurra runt!
Jag behöver bajsa.
Hon är knäpp!
Skojar du? Hon är underbar.
Hon är så fri.
Mamma skulle aldrig dansa så. Hon och pappa twistar.
Och med allt som Cloud går igenom… Hon tar det så bra. Hon är så modig.
-Det har du ärvt. -Jag är inte modig.
-Jag önskar att jag kunde hjälpa dig. -Med vad?
Göra din mamma frisk, hjälpa dig hämnas på Pat…
Ja, men hur då?
Jag önskar att vi kunde…
…gå på diskot och sparka honom i pungen.
Hårborttagning på huvudet, sen sparka!
Okej, Mularkey.
Vadå okej?
Vi går på diskot, häller hårborttagning på hans huvud
och sparkar honom i pungen!
Menar du allvar?
-Gör inte du? -Jo, men…
-Okej, om du inte vågar… -Fast…
Jag vågar om vi gör det ihop.
Samma här.
Är jag tillräckligt svettig?
Du ser ut att ha stänkt vatten på dig för att se svettig ut.
Jag känner mig som Woodward och Bernstein, spelade av Redford och Hoffman,
om de var tjejer och assistenter på en lokalnyhetskanal.
Lugn.
Det är vår första riktiga story. Det är nu det börjar.
Vi förverkligar vår dröm – tillsammans!
Vad gör du?
Försöker smälta in.
-Säg att det känns spännande. -Det känns spännande. Var det han?
Nej. Så här ser han ut. Han är mörkhårig och kort.
-Hur ser du det på en porträttbild? -Jag ser sånt. Är det han?
Det är han. Kom!
David Hirshey? Tully Hart, KPOC. Har du ett ögonblick?
Jag har lunch, så ni får ringa kontoret och boka tid.
Vi har redan gjort det, men vi har bråttom
och vill att borgmästaren kommenterar skyddsrumsfrågan.
-Inga kommentarer. -Vi vet att han vill stadens bästa.
Men många kommer att bli upprörda.
Vi ger honom en chans att förklara sig innan oppositionen förekommer honom.
Okej. Vad vet ni?
Tom Cairns på Seattle Times vill utmåla borgmästaren som kommunistkramare.
Antingen ger han oss en intervju nu, eller får hantera krisen i efterhand.
Hur kom ni in? Det är en privat klubb.
Vi sa att vi marknadsför Jane Fondas senaste träningsvideo.
Jag började också som reporter. Allt för storyn.
-Ger du oss borgmästaren? -Jag ska prata med honom.
Vi är upptagna båda två. Bra försök.
-Jag fattar inte att det funkade. -Gjorde det? Han sa "bra försök".
Han ska prata med honom.
Vi lyckades! Vi har vår story!
Vi ska ut i sändning!
Montepulciano. Vi bjuder.
Men då får du inte köra Maseratin hem efteråt.
Den kan jag ta hand om.
Grazie, Torcoletti. Du skämmer bort mig.
-Den här flaskan kostar 200 dollar! -Jag vet.
Knäppt att rika kändisar ska få saker gratis.
-Ska jag tacka nej? -Nej.
Jag ger toppendricks för servicen.
På tal om service med toppen…
Jag vet inte ens vad det ska betyda, men usch.
Det var ett penisskämt, Kate. Var det så länge sen?
Det är inte penisen jag saknar, utan kyssarna.
Johnny och jag slutade kyssas efter 11/9. Vi blev för deppiga.
-Kyssar är för tonåringar. -Det är ju det bästa!
Nej, om de kysser dåligt är det svårt att rädda.
Och om de kysser för bra kan man tro att man är kär.
Det är problematiskt.
Fast…
…jag dejtar nog en grabb, faktiskt.
En "grabb"?
En 29-åring.
Va? Herregud, Tully.
Han är ambulanssköterska. Ibland har han uniform med uppkavlade ärmar.
Och hans underarmar… Herregud.
De bästa kyssar jag har fått sen…
…80-talet.
Chad Wiley.
-Chad Wiley var hemsk. -Nej, Chad var underbar.
Är du kär i den här grabben, menar du?
-Herregud, nej! -Du sa att man blir kär om de kysser bra.
-Det sa jag inte alls. -Jo, det sa du.
Jag sa att om de är för bra på det kan man tro att man är kär.
Är han för bra, då?
Herrejävlar…
Ingen är kär. Vi har inget gemensamt.
Han är för innerlig, inte alls min typ.
Som ett glasspaket mitt i natten.
Man vet att man inte borde, men det gör det bara godare.
Och när glassen är slut, slänger man paketet.
"Jag åt upp all Frusen Glädjé, och jag skulle göra det igen."
Han är min Frusen Glädjé.
-Men du pratar om honom! -Det gör jag inte alls.
-Och du rodnar. -Jag rodnar inte. Jag är vuxen.
-Tully och killen sitter på en gren… -Moget
Fan. Ett ögonblick.
Vad är det?
I skåpet där vi har vitaminerna.
Har du kollat?
Ge mig den.
Hördu, Johnny. I kväll är Kate min. Sluta störa min vapendragare.
Var en farsa och lös det här.
-Han hittar inte antibiotikan. -Än sen?
-Hon har halsfluss. Hon behöver den. -Han löser det.
-Jag måste hem. -Du är galen.
Utan mig rasar allt.
-Fan också. -Vad är det?
Titta inte, men Gideon Vega klockan två.
På tal glass…
Vad uppenbar du är!
Titta, han ler. Han känner igen mig.
Eller mig, eftersom vi jobbar ihop.
Nu vinkar han.
För att du vinkar, ja!
Vad gör du?
-Lugn, jag är suverän som vapendragare. -Jag behöver ingen…
Hej, Kate!
Gideon! Vad kul att se dig.
-Hur mår du? -Bra.
Jag är Kates bästa vän. Parkera ändan här och ta ett glas vin.
-Det här är inte sant! -Jo, det är det.
-Jag ljög för mamma. Jag ljuger aldrig. -Nånsin?
Jag hatar lögnare. Har du kört bil förut?
Så svårt kan det inte vara. Vi kommer att skriva historia på diskot.
-Har du ammunition? -Check.
-Vi övar en gång. -Okej.
Du är honom och jag är du.
Borde inte jag vara jag?
Ja, det är ju mer logiskt.
Tjena, Tully. Kul att se dig här på skoldiskot.
Jag har tänkt mycket på dig, Pat.
Jaså, du?
Du tänker väl inte tvinga mig att bjuda upp dig?
Du inväntade en tryckare. Då måste du vara intresserad.
-Av att se ditt hår falla av! -På dansgolvet!
Det här blir fantastiskt!
Firefly-brudarna lever för natten!
Tre varv, men han syns inte till. Han kanske inte kommer.
Synd.
Det är high school-fest. Inga fjortisar får vara här.
Det är ett fritt land.
Ja. Vi dansar jättebra.
Jaså?
Det kan du ge dig på. Kate dansar bäst av alla här.
Bevisa det, diskodockan.
Annars måste vi skvallra för vakterna.
-Borde vi också? -Nej, jag dansar inte.
De ska inte få ha allt det roliga.
-Ska vi ta en nypa luft? -Jag är mamma. Jag röker inte.
Hejsan.
Inget särskilt. Vad gör du?
Okej, det låter bra.
-Var det grabben? -Ja.
-Du är ju tokkär! -Lägg av.
-Kär som en kattunge. -Kåt som en katta. Nu går jag.
Va? Ska du gå?
Du borde ta en nypa luft med Gideon.
Jag ska unna mig lite Frusen Glädjé.
Den görs inte längre.
-Gideon… -Ja?
Lova att hålla ett öga på min kompis.
Det ska jag.
Ha så kul, Katie Kate.
Hon var min vapendragare.
En bra vapendragare vet när det är dags att dra.
Tack.
Stämmer det, herr borgmästare, att ni genom hävda byggplaner utmanar FEMA?
Och borgmästaren svarar… Det tar 45 sekunder, du nickar…
Fan, vad bra det blir!
Jag är så glad över att mitt första inslag blir med dina ord.
-Nu slår våra drömmar in. -Du är nästa Jean Enersen, gumman.
-Borgmästaren är här. -Är han? På riktigt?
Det är på riktigt!
Herregud!
Vad är det?
Jag hörde att ni hade en intervju på gång med borgmästaren.
Jag kunde ju inte bara ligga sjuk när ni behövde hjälp,
så jag återuppstod från de döda, drog i mig en hostmedicin och hastade hit.
Tar du fram en ren svamp, Tully? Jag behöver smink.
Herregud, det är tusen miljoner grader där inne.
-Får jag en? -Mammor röker väl inte?
-Jag har ledigt i kväll. -Okej.
Här.
-Jag visste att du hade nåt. -Nåt vadå?
Va?
Du visste att jag hade…vadå?
Nåt…
-…sällsynt och vilt. -Nej, vanligt och förnuftigt.
Förnuftiga flickor dansar inte på bord och röker med främlingar på bakgator.
-Du är ingen främling. Vi jobbar ihop. -Ännu värre.
Jag ska inte skvallra för personalavdelningen.
Jag är nog mer rädd för Kimber.
Det går nog bra om jag ger henne några latte.
Det är i varmaste laget för caffelatte.
Vad jag har saknat vänskapligt gnabb. Jag gnabbas aldrig längre.
Du är riktigt söt.
-Det är jag inte alls. -Det är du visst.
Lugn, jag har.
-Har vadå? -Kondom.
Jag letade inte… Vi ska inte…
Kanske längre fram, men jag letade efter ett hårband för att jag är så svettig.
Det gillar jag. Salt.
Allvarligt, det är som en rännil längs nacken. Vänta lite.
Fan också.
Snälla, säg inte ordet "smitta".
Det är min dotters antibiotika.
Jag måste ha råkat lägga ner burken.
Jag trodde mitt ex var kass på att leta. Hon måste få medicinen.
Hemskt ledsen, Gideon. Jag måste gå.
Du är bra på att kyssas, vet du det?
-Och du kysser för mycket. -Va?
Det gillar du väl?
Vart ska du? Jag föredrar sängen. Kom tillbaka.
Nån vill bestämma i kväll…
Ner på knä.
På riktigt?
Snälla.
Okej.
Vänta. Kom hit. Vänd dig om.
-Vad gör du? Titta på mig. -Jaså, du vill ha knädans?
Nej, jag vill se ditt ansikte.
Okej… Vad är det med dig i kväll?
Inget, jag bara…
Det känns som att jag bara ser din nacke, ett stolsben eller utsikten över Seattle.
-Jag vill se dig i ögonen. -Okej…
Det ska alltså bli så nu.
Förlåt, men vad hände?
Jag släpper in dig i sovrummet, och du tar det som att jag vill ha nån löjlig romans?
Det är inte alls löjligt.
Jag kan inte sluta tänka på dig, Tully. Du är som en låt som fastnat på hjärnan.
Och…
…det ger dig rätt att kräva saker av mig, tycker du?
-Är det ett krav att vilja se dina ögon? -Du ska nog gå nu.
-Kan vi backa lite? -Jag är inte skyldig dig nåt.
Förlåt, du har rätt. Det var inte meningen att…
Det känns bara knäppt att du inte vill se på mig.
-Så nu är jag knäpp också. -Det sa jag inte.
-Du verkar inte förstå vad det här är. -Okej, vad är det då?
Ett ligg för mycket.
Okej.
Du menar allvar. Som du vill.
Såg du mig? Såg du honom?
Han hade händerna i mina fickor. Han tog mig på rumpan. Rumpan, Tully!
Hej, snygging.
Jag har tänkt ringa.
Smet du in på diskot, din stygging?
Vad är det?
Kom nu.
Nu går vi.
Vart ska du, gullet? Jag vill lära känna din kompis.
-Strunta i dem. -Är hon också stygg?
-Jag är gärna stygg mot henne. -Vart fan ska hon?
Vem bryr sig om den slampan?
Du är visst lättfotad.
-Skaffa pattar. -Hur är det?
Kom tillbaka. Vi vill ju bara snacka.
Kom, nu kör vi hem.
Kolla in folkabussen!
Vad gör du?
-Kom. -Vi sticker.
Tully! Sluta!
Sluta!
Nej, Tully!
Vad fan gör du, jävla galning?
Herregud!
Hur är det med dig? Du blöder!
Inte ens om jag dödar honom blir det bra. Det kan aldrig bli bra.
Säg inte så.
Men han ska inte få vinna.
Jag ska bli den nya Jean Enersen.
Det var tråkigt att Carol sabbade din stora chans.
Du skrev en fantastisk intervju. Vår bästa.
Carol gjorde den inte rättvisa. Tully hade gjort den mycket bättre.
Äsch, Katie. Jag är inte sur.
Jag var så här nära. Se upp, Jean Enersen.
Skål.
Skönt att du inte är arg.
Inte alls. Alla kommer med skäl till att man inte kan få det man vill ha.
Det är upp till en själv att hitta på skäl till att man kan det.
Så lyckas man på 80-talet.
Johnny.
Bra jobbat i dag, Mularkey. Du kan nog bli producent på riktigt.
Tror du det?
De som underskattar dig begår ett misstag.
Du är formidabel, och den enda på redaktionen som tror på det den gör.
-Jag hade glömt hur det såg ut. -Tully tror också på det hon gör.
Hon tror på sig själv.
Utöver det vet jag inte vad hon tror på.
Hoppas hon inte tappar sugen nu.
Skojar du? Hon är eld och lågor. Hon övar autografer i detta nu.
Hon är som…ett stormväder, eller hur?
Vi andra bara driver med i hennes kölvatten.
Somliga mer än andra.
Vem fan är det?
Chad Wiley.
Sover hon?
Äntligen.
Febern har gått ner.
Förlåt att jag fick med tabletterna.
Sånt händer.
Och förlåt att jag var så klängig förut.
Jag kände mig nog bara utträngd ur vår familj.
Du har rätt. Vi måste ha gränser.
Det handlar inte om att tränga bort dig.
-Jag vet bara inte hur man gör det här. -Nej…
Just nu kan jag inte sluta glo på sugmärket på din hals.
Hjälp, vad patetiskt!
-Jag… Det var inte… -Vet du vad?
Jag behöver inte veta.
Jag kanske bara ska sticka medan gränserna är till min fördel.
Eller…
…så stannar du.
Jag sover på soffan. Klockan är mycket.
Det är skillnad mellan gränser och galenskap.
Tull?
Är du här?
Tully… Helvete!
Tully?
Tully!
Undertexter: Karl Hårding