Clara?
Minä menen alas. Siellä on jotain.
Okei.
-Näetkö mitään? -Enpä juuri.
Ole varovainen.
Täällä ei ole ketään.
-Ei hätää. -Hyvänen aika!
-Mikä tämä on? -Ota se, Peter.
Mitä se on?
Maalia.
-Mikä tämä paikka on? -Taitaa olla studio.
En saa valoa päälle. Päivitykset ovat niin rasittavia.
Kaikki muuttuu juuri kun opin käyttämään tätä.
Miksi haluaisin viestitellä lohikäärmeen näköisenä?
Ymmärrän. Anna kun minä yritän.
-Onnistuit. -Hyvänen aika!
Katsokaa!
Olin oikeassa!
Se on hän.
Jes! Löysimme sinut!
Me voitimme!
Miksi hän vain tuijottaa meitä?
Hän ei liiku.
Se on vain maalaus. Niin kuin Fishtownin seinämaalaukset.
-Aidon näköinen. -Löysin valokatkaisijan.
Okei, hyvä.
Siistiä.
Nokkelaa.
Olen nyt täydessä Fredwynn-moodissa.
"Sammuttakaa valot, niin näette."
-Näytä. -Ethän sinä osaa.
Tämä on vanha. Näitä osaan käyttää.
Odottakaa. "Sammuttakaa valot, niin näette."
Kokeile nyt.
Ultraviolettivaloa.
-Varokaa! -Mitä?
-Näillä etsitään skorpioneja! -Fredwynn!
Fredwynn.
-Katsokaa! -Tiesinhän.
-Minä tiesin tuon. -Huikeaa.
Voi että...
Katsokaa nyt tätä.
Tämä on vaatinut aikaa ja vaivaa.
Hei, taisin löytää alun.
"Nimeni on Clara, ja minä olen sinä."
"Jos löysit tänne,
meissä on enemmän samaa kuin arvaatkaan.
Siis oikeasti, silmiä siristämällä voisin ehkä olla sinä."
Minä olen Clara.
Olen luova ja päättäväinen.
Joskus minua pelottaa.
Ja kerran...
Niin, kerran -
pimeys nieli minut.
Tule lähemmäs. Tee olosi mukavaksi.
Tiiliseinän edessä, UV-valon valaisemassa -
aavemaisessa kellarissa. Minun mielikseni.
Sillä minä olen Clara. Ja minä olen sinä.
Etkö usko?
Ei haittaa.
Minä näytän sen sinulle.
Tämä on Fishtown. Rakas kotini.
Tai ainakin oli kerran.
Tiedäthän sanonnan: "Tämä paikka on nähnyt parempiakin aikoja"?
Fishtown ei tunnistaisi parempia aikoja -
vaikka ne löisivät sitä päähän.
Säännöt ovat yksinkertaiset.
Synnyt, elät ja kuolet täällä.
Fishtownissa ei kuulemma kannata haaveilla.
Todellisuuteen herääminen sattuu liikaa.
En tiedä, miksi tämä päivä oli erilainen.
Se oli ihan siedettävä.
Ehkä juuri se vaivasi minua.
Oliko tämä kohtaloni?
Siedettävistä päivistä koostuva elämä?
Eikö luvassa ollut sen enempää?
Enkö ollutkaan -
erityinen?
Äiti oli erityinen.
Hän teki asioita.
Mutta pimeys nieli hänet.
Isä sanoo, että tämä on minun tarinani, ei äidin,
joten minun ei pitäisi ajatella sitä, mutta kyllä minä ajattelen.
Olin pitkään välittämättä sydämeni valtaavasta tuskasta.
Tänään se ei jättänyt minua rauhaan.
Tunsin pimeyden hiipivän sisään.
Olin niin väsynyt.
Väsynyt tuntemaan oloni -
toivottomaksi.
Väsynyt tuntemaan oloni -
voimattomaksi.
Mutta minä en ole Fishtown.
Enkä ole äitini.
Olen Clara.
Ja minun tarinani on minun.
En osannut nimetä sitä toista, hyvää tunnetta. En vielä.
Mutta tiesin, että se on sininen -
ja että tavoitin sen melkein aina, kun tarvitsin sitä.
Se oli vain saatava kiinni. Joskus se oli vaikeaa,
mutta minun oli pakko, sillä sain siitä sen, mitä tarvitsin.
Ikkunan, jonka saatoin avata.
Ikkunan Elsewhereen.
Jäätelöauto?
HERKULLISTA JÄÄTELÖÄ
Se on uutta.
Tai ehkä se oli aina siellä, mutta en vain nähnyt sitä.
Ehkä voin muuttaa tämän paikaksi,
johon voin haaveilla pakenevani,
sen sijaan, että pakenisin täältä.
"...sen sijaan, että pakenisin täältä."
-Hän piirsi itselleen ikkunan. -Tarttui elämää munista.
Kiipesikö hän maalatun seinän läpi?
Ei pidä antaa sen hämmentää. Se on vihje. Mikä on seuraava?
Fredwynn.
Tämä on jonkun koti, Fredwynn!
-Mennäänkö perään? -Ehkä hän antaa jonkin merkin.
Selvä, odotetaan merkkiä.
-Siinä se tuli! -Fredwynn!
-Paikka on täynnä ansoja. -Tuo on vain tuoli.
Käytetään taskulamppuja ahkerammin.
Tai katkaisijoita. Nekin auttavat.
Ota tämä.
-Oletko kunnossa? -Olen.
Sinustahan vuotaa verta.
-Sait haavan. -Pelkkä naarmu.
Mennään kylppäriin. Kai sieltä jotain apua löytyy.
Ei tarvitse taluttaa.
En löytänyt laastareita, mutta voin puhdistaa...
Pidä puhelintani.
Haistatteko jotain?
No, tämä on kylppäri.
-Salpietaria. -En pidä mausteita mukanani.
Kaliumnitraatti eli salpietari.
Kaikki ulos!
-Ulos! -Mitä nyt?
Miksi?
Menkää kauemmas.
Voilà!
Voitte tulla takaisin.
Tosi villiä!
No niin.
Jatketaanko?
Minä olen Clara.
Mateo.
Mateolla oli homma hanskassa.
Ei epäilystäkään. Hän oli fiksu ja vahva.
Tuo on Kimbra.
Kimbra oli ärhäkkä ja kovapintainen pikkusisko,
joka kuitenkin piti salaa seepravarsoista ja tippaleivistä.
Tämä on Sanjay.
Sanjay ei näyttänyt hääviltä,
mutta huhun mukaan rullaluistimien sisällä oli jalat -
jotka olivat kuin teroitetut lyijykynät.
Huhuttiin myös, että kun hän katosi viikoiksi,
hän teki töitä hallitukselle -
salamurhaajana.
Meistä tuli heti parhaita ystäviä,
ja tiesin, että olisimme parhaita ystäviä ikuisesti.
Olen tässä miettinyt...
Ajatteletteko koskaan, että tämä paikka voisi olla -
jotenkin -
erityinen?
Tarkoitan, että jos näkisimme vähän vaivaa,
asiat voisivat muuttua paremmiksi?
Mitä jos tuo ei olisikaan roska-auto?
Se onkin jäänhoitokone,
joka jättää jälkeensä lunta ja jäätä.
Jäänhoitokone!
Tai nuo teurasjätteiden käsittelylaitoksen piiput...
Mitä jos silloin, kun emme näe,
ne tupruttelevat taivaalle värikkäitä vaahtokarkkeja?
Jos lyömme viisaat päämme yhteen, voimme muuttaa tätä tarinaa.
Mitä sanotte?
Eikö kukaan sano mitään?
He eivät tajunneet.
Mikseivät he nähneet samaa kuin minä?
Mikseivät he voineet vain -
uskoa?
En tiedä miten tai miksi, mutta minä...
Minä tiesin, että minun oli tarkoitus tehdä jotakin.
Olin maalannut itselleni toivoa, mutta tunsin sen haalistuvan.
Mieti, Clara.
Tarinasi on sinun omasi.
Kokeile jotakin.
Tee jotakin.
Virheet eivät haittaa, virheet eivät haittaa...
Nyt keksin.
Olin siellä. Elsewheressä.
Ymmärsin tarkoitukseni.
Sain idean. Sen nimeksi tuli I.D.E.A.
Puhuin aina toivosta,
mutta puhuminen ei riittänyt.
Minun piti näyttää kaikille.
En ollut varma, ymmärtäisivätkö muut.
Pelottiko se minua?
Enemmän kuin osasin odottaakaan.
Mutta jos en itse uskonut, miten kukaan muukaan voisi?
Minun piti näyttää, ettei elämä ole jotakin, jota seurataan sivusta.
Se on jotakin, jota voi koskettaa.
Se on jotakin, jonka voi kuulla, kuten jyrinää,
ja johon voi sukeltaa aaltojen vietäväksi.
Miljoonia litroja vettä minuutissa -
historian kuumimpana päivänä!
Jäätelöauton törmääminen palopostiin auttoi toki asiaa.
-Minä haen yhden. -Minä sain suklaan!
Se oli hetki.
Poikkeuksellinen, kimaltava, tahmea,
maagisen märkä ja täydellisen täydellinen hetki.
Ja sillä hetkellä -
kaikki olivat Elsewheressä.
No, melkein kaikki.
Mitä hittoa te pennut teette? Jaatte jäätelöä ilmaiseksi!
Viette minulta voittoja! Kerron vanhemmillenne.
Minä vain kanavoin jumalaista huolettomuuttani.
Niin mitä?
En ole varma. Keksin sen, kun roikuin pää alaspäin.
Kutsuimme itseämme Elsewhere-yhteisöksi.
"Ja lupasimme, ettei mikään erota meitä."
-Oletko kunnossa? -Minäkö?
Olen tietysti. Minä vain...
Hän on inspiroiva.
Hän tuli paikasta, jossa kukaan ei uskonut mihinkään,
ja teki kaikkensa tehdääkseen siitä upean.
Se inspiroi minua.
-Niinkö? -Tältä minä näytän inspiroituneena.
Jestas, kello on melkein kolme yöllä! Minun pitää mennä.
Lev huolestuu. Soitan taksin. Missä puhelimeni on?
Miten taksi soitetaan? Minä googlaan sen.
Tapaamme siis täällä huomenna iltapäivällä -
ja jatkamme etsintöjä Peterin ja Simonen töiden jälkeen?
Aivan. Pidetään päät kylmänä. Johtolankoja voi ilmaantua -
arkiaskareiden lomassakin.
Ette yleensä käytä aivojanne...
Simonella on taidetutkinto.
Eikö sinulla ole tutkinto taideaineista?
Tämä tarina tuntuu pyörivän Claran taiteen ympärillä.
Olipa kyse sitten oikeasta ihmisestä tai vain arvoituksesta,
mutta minusta kaikki liittyy tähän taiteeseen.
Ei mitenkään tyhmä ajatus.
Kiitos.
Okei, miten asiaa.
Kaikki on järjestetty niin täydellisesti.
Ehkä meidät laitettiin yhteen jostakin tietystä syystä.
Sinä olet meistä se taideihminen. Ehkä tämä on sinun hetkesi?
Anna minun miettiä asiaa.
Totta kai, ei mitään paineita.
-Yksi kysymys. -No?
Jos minä olen "kärsivä taiteilijatyttö" -
ja Fredwynn on "sivupolkujen tutkija" -
ja Janice on Janice,
mikä sinä olet?
Varmaan se, jonka pitäisi tehdä jotakin urheaa,
mutta joka onnistuu vain nolaamaan itsensä.
-Aika nappiin meni. -Tiedän.
Tuolta hän tulee! Simone, tuletko kyytiin?
-Kyllä kiitos. -Hyvä.
No niin.
-Hei sitten. -Hei, Janice.
-Nähdään. -Hei, Simone.
En sanonut sinua kärsiväksi.
Tiedän.
Joo, näillä on pitkä historia Philadelphiassa.
Tina Llamada voisi tietää enemmän. Laitan hänelle meiliä.
Se sopii. Kiitos.
Teen taustatutkimusta erääseen projektiini.
Kerron lisää, kun on enemmän kerrottavaa,
mutta nyt se on kuin Fight Club.
Mutta Fight Clubin positiivinen versio. Kai.
Kuulostaa hyvältä.
Näytät hyvältä. Saako niin sanoa? En ole ihan perillä säännöistä.
Paskat säännöistä. Me kaikki teemme parhaamme.
Ja saat sanoa, että näytän hyvältä, mitä tulee muutokseeni.
Opettajan ja oppilaan suhteesta en ole ihan varma.
Nykyään ei oikein voi olla sanomatta jotain väärin.
Toivoin, että tulit ilmoittautumaan taas kursseille.
En.
En minä...
En edes tiedä, mitä olen tekemässä.
Pelaan salaista peliä ympäri kaupunkia ventovieraiden kanssa.
Tuntuu, etten oikein voi -
tehdä nyt mitään tärkeitä päätöksiä elämäni suhteen.
Miten se muka olisi tärkeä päätös?
Anteeksi?
Miksi koet tänne palaamisen tärkeänä päätöksenä?
Kaipa siksi, että...
Tuntuu, että valitsin tien,
mutta yhtäkkiä olinkin raiteilla.
Tykkäsin taiteesta lukiossa, koska olin hyvä siinä,
ja se oli kivempaa kuin muut aineet.
Niinpä jatkoin sen opiskelemista yliopistossa,
mutta loppujen lopuksi -
en ollut onnellinen täällä.
En tiedä, johtuiko se minusta tai asenteestani.
Mutta nyt tuntuu, että jos en pidä hieman taukoa -
ja mieti mitä oikeasti haluan, herään jonain aamuna -
ja näen peilistä 60-vuotiaan Simonen -
joka ei yhtään tiedä, missä on.
Minun pääaineeni oli meribiologia.
-Mitä? -Opiskelin sitä ihan täysillä.
Jossain vaiheessa tajusin, etten halua olla koko ajan märkä.
Lisäksi haisin aina kalalta.
Taide sopii minulle paremmin.
Olen kuiva ja haisen keski-ikäiseltä mieheltä.
Teemme valintoja ja sitten korjaavia valintoja tarpeen mukaan.
Olet jo tehnyt yhden tärkeän valinnan.
Muut valinnat ovat pienempiä.
Etsi jotain, josta pidät. Kokeile sitä.
Virheiden tekeminen on sallittua.
Pitäisikö minun siis kanavoida jumalaista huolettomuuttani?
En tiedä, mitä se tarkoittaa,
mutta "jumalainen huolettomuus" on nyt lempitermini.
Kiitos.
Jos keksit jotakin -
niihin seinämaalauksiin liittyvää, kerro minullekin.
Totta kai.
Minun pitää löytää oma Elsewhereni.
Tee jotakin. Todista jotakin.
Kuvittele. Unelmoi.
Olet vain päässäni.
Olen tosi väsynyt.
Ja nyt juttelen ääneen itsekseni.
Hei! Salpietari Mockingwhistle!
Tuo ei ole lähelläkään nimeäni, mutta mitä?
Autatko minua vai et?
Etsi huolettomuutesi. Kukaan ei tee sitä puolestasi.
PETERIN SOITTOLISTA HEI, SOITTOLISTASI ON TYHJÄ!
Etsin huolettomuuteni...
SOITTOLISTA: MUKAVAA PÄIVÄÄ!
GOOD VIBRATIONS - THE BEACH BOYS
Hei, Peter!
Täällä, honkkeli.
Eikö olisi kiva, jos muutkin voisivat tuntea, mitä sinä tunnet?
-Olisi. -Joten?
Ei, ei, ei.
Ei. Ei, ei, ei.
Ei. Ei! Ei.
Ei, ei.
Ei, ei, ei, ei.
Ei.
Tiedän, mitä ehdotat. En voi tehdä sitä.
Minullekin sanottiin, etten voi tehdä juttuja, mutta en välittänyt.
Anna mennä.
Elä vähän.
Hyvä on.
KORVAA KAIKKI SOITTOLISTAT
Ei pitäisi tehdä tätä.
Ei todellakaan.
Kaa, nee, kuu, kasi!
Hyvä, tytöt!
Hän ei halua tehdä sitä.
Kyllä tämäkin käy.
Tyttö luulee voivansa muuttaa maailmaa -
ja inspiroi kaikkia naapureitaan.
Se oli sellainen ihana "kaikki on mahdollista" -hetki.
Ja hän tykkää yhdestä pojasta.
Tiedämme, miten siinä voi käydä.
Mutta yksi ajatus on pyörinyt päässäni.
Haluaisin pohdiskella sitä kanssasi.
Peter, Simone ja Fredwynn keskittyvät pelkästään Claraan,
salamyhkäisyyteen ja Claran visioon.
Minusta tuntuu, että meiltä jää jotakin huomaamatta.
Jotakin surullista.
Clara ei ole vain toivoa ja hassuttelua.
Hän vaikuttaa myös epätoivoiselta ja pelkään hänen puolestaan.
Älä sano sitä!
Näen ilmeestäsi, että analysoin tätä ihan liikaa.
Nuoret ovat tartuttaneet minuun vauhdikkuutensa -
ja tiedonjanonsa.
Tapaamme taas tänään sen talon luona.
Huoneita on varmaan enemmäkin.
Voimme löytää tarinan lopun ja ehkä uuden vihjeen.
-Fredwynn tarvitsee lisää vihjeitä. -Janice.
Voidaanko jutella hetki?
-Jos sopii? -Toki.
Kyllä se käy.
Kiitos.
-Tulitpa sinä varhain. -Niin.
Halusin tehdä selväksi, että minua vaivaa se,
mitä eilen tapahtui.
Anteeksi, Meredith. Tiedän, että lupasin palata ennen keskiyötä.
Olet ollut tosi iso apu ja joustava työaikojen suhteen.
Unohdin ajankulun seikkailun takia. Se ei tule toistumaan.
En minä sitä.
Minusta se lähettämäsi tekstiviesti oli hieman... töykeä.
Mikä tekstiviesti?
Tämä.
"Hei hei. Mulla on kivaa.
Anna mun olla. Ilmiantajat tapetaan.
Mun pitää jäädä tänne. #Jääsankohaaste.
Musta Pukki."
En tämä ole minulta. En edes ymmärrä tätä.
Se on lähetetty puhelimestasi.
Sehän on mahdotonta.
"Elsewhere-yhteisö.
Operoi varjoissa.
Erehtyy usein, mutta ei epäröi koskaan.
Me olimme sen salaisuuden vartijat."
Me olimme tiimi. Me olimme tulevaisuus.
Päätimme tehdä I.D.E.A:sta todellisuutta.
Hei! Lopettakaa!
Olimme myös köyhiä, joten teimme mitä täytyi.
Kaikkihan oli yhteiseksi hyväksi.
Seis! Ei taas.
Seis!
Hei.
En tiedä keitä olette, mutta otan selvää!
Olimme uusi sivilisaatio, joka nousi edellisen tuhkasta.
Jumalainen huolettomuus oli voimamme ja Elsewhere kohtalomme.
Jes!
Hylätystä sikaripuodista tuli Lepakkoluolamme.
ELSEWHERE-YHTEISÖN PÄÄMAJA
Aioimme tehdä maailmasta paremman paikan elää.
Voisitteko...
Minun kauppani...
Voisitteko tehdä siitä kauniin?
Tulemme huomenna.
Lupaan sen.
Täällä pyörii yksi toinenkin porukka. He muistuttavat teitä,
mutta heillä ei ole noin hienoja asuja.
Autatteko löytämään heidät,
jotta voin kertoa vanhemmille heidän tekosistaan?
Toki.
Mitä nyt, Frank?
Kuka tämän teki?
Hän.
Kun katson häntä silmiin
Hän lähtee kanssani... jotain jotain
Meillä on vain yksi sääntö.
-Tiedätkö mikä se on? -Maryn Splendaa ei saa käyttää.
"Älä koske muiden soittolistoihin."
Soittolista on kuin ihmisen omaa DNA:ta.
Muutit kaikkien DNA:ta ilman lupaa.
Emme ole geenimuokkaajia.
Tarjoamme ihmisille rajattomasti vaihtoehtoja,
mutta he vain kuuntelevat samoja kappaleita -
aina vain uudelleen kuin olisivat jumissa.
Otamme heiltä rahaa -
ja hylkäämme heidät liian monen vaihtoehdon keskelle.
Se on vain illuusio valinnanvarasta. Ajattelin, että...
Halusin näyttää, että kauneutta kyllä on,
jos vain tietää, mistä etsiä.
-Kuka oikein luulet olevasi? -Minä olen minä!
Olen minä. Yritin vain olla vähän enemmän niin kuin hän.
Mistä sinä oikein puhut? Minäpä selitän yhden asian.
Työtä. Työjuttuja.
Työtä. Työtä. Työtä.
Työjuttuja.
Työtä. Työtä. Työtä.
-Työjuttuja. -Minä lopetan.
En palaa enää siihen, että sinä puhut ja minä nyökkäilen.
Minä lopetan.
-Et voi lopettaa. -Tiedätkö mitä?
Löydät varmasti jonkun,
joka vastaa paremmin tarpeitasi. Et voi pitää minua täällä,
sillä olen aikuinen ja voin tehdä mitä haluan.
Ja minä lopetan.
Et voi lopettaa, koska annoin sinulle äsken potkut.
Etkö kuunnellut mitä sanoin?
En.
En kuunnellut.
Se on täällä. Tiedän sen.
-Katsoitko kehyksen taakse? -Kaikkialle.
-Mitä nyt tehdään? -Miettikää!
Mutta älkää häiritkö minua.
Miettikää hiljaa.
-Tämäpä outoa. -Mikä?
Minusta Clara ei vaikuta neulojalta.
Eikä hänen äitinsä edes asunut täällä.
-Miksi siis... -Hei!
Antakaa minun ajatella.
Mitä kuuluu?
Minulleko?
Otin loparit.
Sain kuulemma ensin potkut, mutta en kuullut sitä,
joten olen ylpeä siitä, että otin loparit.
Vau.
Kuulkaa...
Sanoinhan, että minä inspiroiduin.
-Kiva juttu. -Hei...
-Missä se vihje luuraa? -Hei!
Voilà!
Vedä sinä.
Minä luen.
"Tiesitkö,
että on olemassa satoja -
sinisen -
eri sävyjä?"
Syvänsininen, siniharmaa, turkoosi,
musteensininen, ultramariini,
kirkkaansininen, taivaansininen.
Meillä on kaikki tarvitsemasi resurssit, Clara.
Raaka-aineita, käsityöläisiä, avustajia.
Ole vain hämmentynyt tästä kaikesta.
Jokainen tiimiini liittynyt maailmanmuuttaja on reagoinut samoin.
Sinä teit asuinalueellasi, aivan yksin,
suoranaisen ihmeen.
Jos saisit käyttöösi nämä resurssit...
Ajattele, millaista taikuutta voisit luoda -
ja levittää koko maailmaan.
En minä tehnyt sitä yksin.
Aivan, ystäväsi. Niinpä tietysti.
Jatketaan juttua työhuoneessani.
Otatko jotakin juotavaa?
Jos vaikka vettä.
Näytät hienohelmalta, joten otan kuplavettä, jos löytyy.
Clara.
Maailma tarjoaa paljon enemmän kuin osaat kuvitellakaan.
Ai hitto, miten hyvää!
Mateo saa sätkyn.
Minä ja ystäväni muutamme maailman.
-Pidät heistä varmasti. -Odotan jo tapaamista.
Joskus kaltaisemme ihmiset, erityiset ihmiset,
joutuvat tekemään vaikeita valintoja -
sen suhteen, keiden kanssa viettävät aikaa.
Sinä olet ainutlaatuinen,
koska luot toivoa.
Se on harvinainen ja arvokas resurssi.
Mutta jaat ilmaiseksi jotain, jota instituutti -
myy suurella vaivalla.
Haluan antaa sinulle paikan, jossa voit haaveilla -
ja toteuttaa suunnatonta potentiaaliasi -
paremmin kuin Fishtownissa. Paikan, jossa voit -
muuttaa maailmaa.
Valinta on sinun.
Sinä kuulut erityisten joukkoon.
Liity meihin.
Miten meni?
Hän sanoi, että voin muuttaa maailmaa.
Mutta minun pitäisi tehdä se yksin.
Joten...
Käskin äijän suksia kuuseen!
Mitä? Jes!
Elsewhere-yhteisöä ei hajoteta niin helposti!
Tämä on liike!
Tiedät mitä tehdä.
Emme tarvinneet mitään hienostelevaa -
ja kaakaota litkivää brittipohattaa.
Meillä oli I.D.E.A. Muuta emme tarvinneet.
Instituutilla oli muita ideoita.
Ne olivat toki kiinnostavia, mutta...
Ei! Unohda heidät!
Toivoa ei voi myydä. Se kuuluu kaikille.
Totta kai haluaisin olla yksi erityisistä ihmisistä.
Ja joo, olisi tosi kiva saada niin paljon uusia maaleja.
Mutta...
Valitsin oikein.
Kai.
Ei!
Minä juoksin ja huusin apua. Yritin päästä pakoon.
Clara!
Tartu käteeni! Nopeasti!
Mutta sitten...
Minä katosin.
"Pimeys nieli minut."
Hittolainen. Nappasivat hänet kadulta.
Olipa kaunis tarina. Ainakin aluksi.
Sitten kaikki meni paskaksi.
-Kaikki oli hänen edessään. -Ja he veivät sen.
Vahvat syövät heikot. Hänen olisi pitänyt juosta kovempaa.
Et välittänyt viestiäni.
Anteeksi?
Hoitajamme eilistä viestiä.
Et välittänyt sitä minulle. Petit minut.
-Hoitajan? -Totta, puhelimesi oli minulla.
Minua kaivattiin kotona. Miehelläni oli vaikea yö.
Minun olisi pitänyt olla siellä. Hän olisi voinut kuolla!
Huomaan, että olet vihainen. En tiedä, miten vastaisin siihen,
mutta... olen tietoinen tilastasi.
-Päätös ei ollut sinun! -Sinulla tuntui olevan kivaa.
Et sinä tiedä, miltä minusta tuntuu. Et nyt, etkä silloin.
Et tiedä edes, miltä sinusta tuntuu!
Ehkä sinun elämässäsi ei ole mitään tärkeämpää -
kuin tämä peli, mutta minun elämässäni on!
Näkemiin, Peter ja Simone.
Heippa, Janice.
No...
Janice ottaa tämän pelin turhan vakavasti.
Lähden haukkaamaan raitista ilmaa.
Aikamoista.
-Tämä peli on aika outo. -Ainakin se vaikuttaa ihmisiin.
Otitko oikeasti loparit?
Otin.
-Otin minä. -Olen -
ylpeä sinusta.
Olit onneton siinä paikassa.
Mitä seuraavaksi?
En tiedä. Pitää keksiä jotain.
No, jos se yhtään lohduttaa, minä sanoin tänään professorilleni,
etten taida palata yliopistolle.
Vau.
Meidän kummankin pitää kai miettiä asioita.
Joo.
Minusta on kiva, että tapasimme.
Onko?
On.
Niin minustakin.
Minun...
Minun pitää lähteä kotiin.
Mennäänkö samalla taksilla?
Joo, mennään vain.
Kas, professorilta on tullut viesti.
Onko kaikki hyvin?
Simone?
Olit oikeassa.
Peter...
Taisit olla oikeassa.
Mitä nyt?
"Kuvailemasi kaltaista ei ole meneillään nyt.
Tämä on 20 vuoden takaa."
PHILADELPHIAN SEINÄMAALAUKSIA
Se on totta.
Tarina on totta.