Clara?
Kom. Jeg går ned. Der er noget dernede.
Okay.
-Kan du se noget? -Ikke meget.
Vær forsigtig.
Der er ingen.
-Det er okay. -Du godeste!
-Hvad er det? -Peter, tag den.
Hvad er det?
Maling.
-Hvad er det for et sted? -Jeg gætter på et atelier.
Jeg kan ikke få lommelygten til at virke. Det er en ny model.
Jeg havde lige fundet ud af det, og så laver de den om!
Hvorfor skulle jeg sms'e mit ansigt som en drage?
Jeg forstår. Lad mig hjælpe.
-Sådan. -Åh, du godeste!
Se!
Jeg havde ret!
Det er hende.
Ja! Vi fandt dig!
Vi vinder! Ja!
Hvorfor stirrer hun bare sådan på os?
Hun bevæger sig ikke.
Det er et maleri. Ligesom vægmalerierne i Fiskeby.
-Det ser så ægte ud. -Jeg har fundet en lyskontakt.
Okay, fint.
Fedt.
Kløgtigt.
Jeg er totalt Fredwynn lige nu.
"Sluk for lyset, så du kan se."
-Giv mig den -Det kan du ikke.
Den er gammel. Sådan en kender jeg.
Vent. "Sluk for lyset, så du kan se."
Okay. Prøv nu.
Ultraviolet lys.
-Forsigtig! -Hvad?
-De her lyser efter skorpioner! -Fredwynn!
Fredwynn.
-Se! -Jeg vidste det.
-Fantastisk.
Du milde.
Se her.
Så meget tid og arbejde.
Venner. Jeg har vist fundet begyndelsen.
"Jeg hedder Clara, og jeg er dig."
"Hvis du fandt vej hertil,
betyder det, vi er mere ens, end du tror.
Hvis du kniber øjnene sammen, er jeg måske dig."
Jeg er Clara.
Jeg er kreativ og beslutsom.
Nogle gange er jeg bange.
Og en gang...
Ja, en gang...
blev jeg opslugt af mørket.
Ryk lidt nærmere. Og slap af.
Foran en murstensvæg med et sort lys
i en uhyggelig kælder. Kom nu, arbejd med mig her.
For jeg er Clara. Og jeg er dig.
Tror du ikke på mig?
Fint nok.
For jeg vil vise dig det.
Det her er Fiskeby. Hjem, kære hjem.
I de gode gamle dage og alt det pjat.
Du ved, at man siger: "Stedet er ikke, hvad det har været."
Fiskeby ville ikke vide, hvad en bedre dag var,
selv hvis den fik et gok i sit Fiskeby-hoved.
Reglerne er enkle.
Man er født her, man bor her, man dør her.
Det siges, det er bedst ikke at drømme i Fiskeby.
Det gør for ondt at vågne.
Jeg ved ikke, hvorfor i dag var anderledes.
Den var til at holde ud.
Måske var det, hvad der nagede mig.
Var det her min skæbne?
Et liv med dage, der var til at "holde ud"?
Skulle jeg ikke have mere?
Var jeg ikke...
speciel?
Min mor var speciel.
Hun lavede ting.
Men hun blev opslugt af mørket.
Min far siger, det er min historie, ikke hendes,
og at jeg ikke har tid til at tænke på det, men det har jeg.
I lang tid ignorerede jeg den sorg, der voksede i mit hjerte.
Og i dag ville den bare ikke lade mig være.
Jeg kunne føle mørket komme nærmere.
Jeg var så træt.
Træt af at føle...
håbløshed.
Træt af at føle...
magtesløshed.
Men jeg er ikke Fiskeby.
Og jeg er ikke min mor.
Jeg er Clara.
Min historie er min egen.
Jeg havde ikke et navn til den anden følelse, den gode. Ikke endnu.
Men jeg vidste, den var blå...
og at den som regel var der, når jeg behøvede den.
Jeg skulle bare fange den, og det kunne være svært.
Men jeg skulle, for den gav mig den ene ting, jeg behøvede.
Og et vindue, jeg kunne åbne...
til Andetsteds.
En isbil?
LÆKKER IS
Det var nyt.
Måske var den der hele tiden, men jeg kunne ikke se den.
Måske kan jeg gøre det til et sted,
jeg kunne drømme om at flygte til...
i stedet for at flygte fra.
"...i stedet for at flygte fra."
-Så hun malede et vindue. -Hun tager livet i egne hænder.
Klatrede hun gennem et malet vindue? Hvad?
Bliv ikke distraheret. Det er en ledetråd. Hvor er den næste?
Fredwynn.
Det er nogens hus, Fredwynn!
-Skal vi gå efter ham? -Han giver os nok et signal.
Vent på et signal.
-Der har vi det! -Fredwynn!
-Der er fælder her. -Det er bare en stol, Fredwynn.
Vi må bruge vores lommelygter bedre.
Eller lyskontakter. Vi kan bare bruge dem.
Hold den her.
-Er du uskadt? -Jeg har det fint.
Nej, du bløder.
-Du bløder. -Bare en skramme.
Der må være et badeværelse med noget astringerende.
Du behøver ikke holde mig i hånden.
Der er ingen plastre, men jeg kan rense det...
Her, hold min telefon.
Kan du lugte noget?
Det er et badeværelse.
-Salpeter. -Nej, jeg går ikke med krydderier.
Kaliumnitrat, også kendt som salpeter.
Ud! Alle skal ud!
-Ud, ud, ud! -Hvad?
Vent. Hvad?
Tilbage.
Voila!
I må vende tilbage.
Det her er fantastisk!
Så...
skal vi fortsætte?
Jeg er Clara.
Mateo.
Mateo var hamrende lækker.
Ingen tvivl om det. Klog og flot.
Det er Kimbra.
Kimbra var en heftig tøs med en sej facade,
der dækkede over en kærlighed til babyzebraer og tragtkage.
Ham der er Sanjay.
Sanjay så ikke særlig godt ud,
men ifølge rygterne skjulte rulleskøjterne et par ben,
der var spidse forneden.
Når han forsvandt flere uger ad gangen,
arbejdede han for staten
for en dødbringende lejemorder.
Vi blev straks bedste venner...
og jeg vidste, vi ville være bedste venner for evigt.
Jeg undrede mig bare...
Tror I, at dette sted kunne blive noget,
jeg ved ikke...
specielt?
Måske med et lille skub
kunne tingene blive bedre, end de virker?
Hvad, hvis det ikke er en skraldevogn?
Det er faktisk en ismaskine,
der efterlader et stor bunke med sne og is.
Ismaskine.
Måske er skorstenene på koafsmeltningsfabrikken...
Når vi ikke kigger,
blæser de måske farverige skumfiduser op i himlen.
Hvis vi lagde hovederne i blød, kunne vi forandre historien.
Hvad siger I?
Nogen?
De fattede det ikke.
Hvorfor kunne de ikke se, hvad jeg så?
Hvorfor kunne de ikke bare...
tro?
Jeg ved ikke hvordan eller hvorfor, men jeg...
Jeg vidste bare, at jeg skulle gøre noget.
Jeg havde malet håb, og jeg kunne føle, det falmede.
Tænk, Clara.
Din historie er din egen.
Prøv noget.
Lav noget.
Det er okay at tage fejl.
Jeg forstod det.
Jeg var der. Jeg var Andetsteds.
Jeg forstod mit formål.
Jeg havde en idé. Jeg kaldte den "I.D.É.E.N."
Jeg talte om håb,
men det var ikke nok at fortælle dem om det.
Jeg måtte vise dem det.
Jeg vidste ikke, om de ville forstå det.
Gjorde det mig bange?
Mere end jeg havde troet.
Men hvis jeg ikke troede på det, kunne jeg ikke forvente det af dem.
Jeg måtte vise dem, at livet ikke var noget, man så passere revy.
Det var noget, man kunne røre ved.
Det var noget, man kunne høre, som en rumlen,
som man kunne dykke ned i og lade bære én væk,
en million liter i minuttet i et salt, vådt sprøjt,
den varmeste dag på historiens varmeste dag!
En isbil, der kørte ind i en brandhane, skadede heller ikke.
-Jeg har en til dig. -Jeg fik en med chokolade!
Et stort øjeblik.
Et enestående, glitrende, klæbrigt,
magisk vådt, totalt perfekt øjeblik.
Og i det øjeblik
var alle Andetsteds.
Næsten alle.
Hvad fanden laver I unger? I giver gratis is væk!
I tager af mit overskud! Jeg siger det til jeres forældre!
Jeg bruger bare min guddommelige nonchalance.
Din hvad?
Jeg er ikke sikker. Det kom til mig, da jeg var på hovedet.
Vi kaldte os selv Andetstedsforbundet.
"Og vi lovede, at intet ville skille os ad."
-Er du okay? -Mig?
Ja, selvfølgelig. Jeg er bare...
Hun er inspirerende.
Hun kom fra et sted, hvor ingen troede, noget var muligt,
og tog en chance for at gøre det godt.
Jeg er inspireret.
-Er du det? -Ja. Det er mit inspirerede ansigt.
Gud, klokken er næsten 03. Jeg er nødt til at gå.
Lev bliver bekymret. Jeg ringer efter en taxi. Hvor er min telefon?
Hvordan ringer jeg efter en taxi? Jeg googler en taxi, ikke?
Vi mødes her i morgen eftermiddag
for at se, om der er mere historie, efter Peter og Simone får fri.
Ja. Hold fokus og se, om ledetråde fra historien
dukker op, mens I lever jeres liv.
I bruger ikke jo hjernen sådan...
Simone har læst kunsthistorie.
Undskyld. Du har læst kunsthistorie, ikke?
Meget af historien handler om Claras kunst.
Om vi prøver at finde en rigtig person eller løse et puslespil,
så tror jeg, det har noget at gøre med kunst.
Det er ikke så dumt.
Tak.
Ja, okay. Jeg vil tænke over det.
Det har været perfekt koreograferet, ikke?
Måske blev vi fire sat sammen af en grund.
Du er kunstpersonen, så det er dit øjeblik.
Lad mig lige tænke over det.
Selvfølgelig. Intet pres.
-Hurtigt spørgsmål. -Ja.
Hvis jeg er "forpint kunstpige",
og Fredwynn er "før os væk fra den slagne vej-fyren"
og Janice er Janice,
hvad er du så?
Sikkert "fyren, der skal gøre noget modigt,
men ender med at gøre noget pinligt".
-Det lyder rigtigt. -Ja.
Her er han! Simone, vil du have et lift?
-Ja tak. -Godt.
Okay.
-Farvel. -Farvel, Janice.
-Vi ses. -Hør lige, Simone.
Jeg sagde ikke, at du var forpint.
Det ved jeg godt.
Der er en lang historie med det her i Philly.
Tina Llamada ved måske mere. Jeg kan maile hende.
Ja, en e-mail ville være fint. Tak.
Det er til et projekt, jeg har arbejdet på.
Når jeg får mere hold på det, kan jeg fortælle mere, men...
lige nu er det lidt som Fight Club,
men den positive version af Fight Club, tror jeg.
Det lyder godt!
Du ser godt ud. Må jeg sige det? Reglerne er nye for mig.
Glem reglerne. Vi gør alle vores bedste.
Du må sige, at jeg ser godt ud, fordi det er en overgang.
Måske ikke som en lærer til en elev.
Man kan ikke vinde ved at sige noget nu om stunder.
Jeg håbede, at du ville fortælle, at du genoptog studierne.
Nej.
Nej, jeg...
Jeg ved ikke, hvad jeg laver.
Jeg løber rundt og spiller et hemmeligt spil med nogle fremmede.
Jeg er ikke i en position
til at tage andre store livsbeslutninger for tiden.
Hvordan er det en stor livsbeslutning?
Hvabehar?
Hvorfor er det en stor livsbeslutning at komme tilbage?
Jeg formoder...
Det føles, som om jeg valgte en vej,
og før jeg vidste af det, var jeg inde på et spor.
Jeg kunne lide billedkunst i high school, fordi jeg var god til det,
og jeg kunne bedre lide det end de andre fag.
Jeg læste det i college, på overbygningen, og så,
da det så var gjort, var jeg...
ikke... lykkelig her.
Jeg ved ikke, hvor meget det, der skyldes mig og min indstilling.
Hvis jeg ikke tager et skridt tilbage
og genovervejer, hvad jeg vil, så vil jeg vågne en dag,
være 60 år gammel, se i spejlet
og ikke vide, hvor jeg er.
Jeg læste havbiologi.
-Hvad? -Jeg var optaget af havbiologi.
Men på et tidspunkt indså jeg, at jeg ikke kunne lide at være våd.
Jeg lugtede konstant af fisk.
Så jeg skiftede til kunst. Det er bedre.
Jeg er tør, og jeg lugter som en midaldrende mand.
Vi træffer en beslutning, og hvis vi skal, så træffer vi en ny.
Du har truffet en stor og vigtig en.
De andre beslutninger skal ikke føles så store.
Find noget, der føles godt. Prøv det.
Du har lov til at tage fejl.
Jeg har lov til at tage fejl. Ja.
Siger du, at jeg skal bruge min guddommelige nonchalance?
Jeg ved ikke, hvad det er,
men det er mit nye yndlingsudtryk.
Tak.
Hvis du har nogle...
tanker omkring de vægmalerier, så giv mig endelig besked.
Ja.
Jeg må finde mit Andetsteds.
Gør noget. Bevis noget.
Fantaser. Drøm.
Du er i mit hoved.
Jeg er meget træt.
Jeg taler højt til mig selv nu. Okay.
Hallo! Salpeter Mockingwhistle!
Det er ikke tæt på mit navn, men ja?
Vil du hjælpe mig eller ej?
Find din nonchalance, makker. Ingen finder den for dig.
PLAYLISTE: PETERS SANGE HEY, DIN PLAYLISTE ER TOM!
Find min nonchalance.
HAV EN GOD DAG!
Hallo, Peter!
Stretch, herovre.
Ville det ikke være rart, hvis andre kunne føle det, du føler lige nu?
-Jo, det ville det. -Så...?
Nej, nej, nej.
Nej. Nej, nej.
Nej. Nej. Nej.
Nej, nej.
Nej, nej, nej. Nej.
Nej.
Jeg ved, hvad du beder mig om. Det kan jeg ikke gøre.
Folk sagde, jeg ikke kunne gøre ting, men jeg bad dem rende og hoppe.
Kom nu, mand.
Lev livet lidt.
Fint.
OVERSKRIV ALLE PLAYLISTER
Jeg burde ikke gøre det her.
Totalt.
To, fire, seks, otte!
Sådan! Godt gået, mine damer!
-Jeg tror ikke, at han vil. -Jo, han er...
Vi kan gøre det her.
Hun tror, at hun kan forandre verden,
og hun har inspireret hele kvarteret.
Vidunderligt. Et alt er muligt-øjeblik.
Og der er en dreng, hun kan lide.
Vi ved, hvordan det kan gå.
Men jeg har grublet over en ting.
Jeg ville lige drøfte det med dig.
Peter og Simone og Fredwynn er så optaget af Clara,
den indviklede handling og hendes vision.
Men jeg føler, at vi overser noget.
Noget trist.
Clara er ikke bare håb og luner.
Hun virker også desperat, og jeg er bange på hendes vegne.
Okay, sig det ikke.
Jeg kan se på dig, at jeg overtænker.
Børnene har smittet mig med deres intensitet
og behov for at vide besked.
Så vi skal mødes i huset senere i dag.
Der er sikkert flere værelser.
Vi kan finde resten af historien og måske en ledetråd.
-Fredwynn har brug for ledetråde. -Janice.
Kan vi lige tale sammen?
-Er det i orden? -Ja.
Ja, selvfølgelig.
Tak.
-Du er tidligt på den. -Ja.
Du skal vide, at jeg er ubekvem
med det, der skete i går aftes.
Undskyld, Meredith. Jeg lovede at komme hjem før midnat.
Du har været så hjælpsom og fleksibel med dine timer.
Jeg lod mig rive med af eventyret. Det vil ikke ske igen.
Nej, det var...
Den sms, du sendte, var lidt ubehøvlet.
Hvilken sms?
Se.
"Hej, hej. Jeg har det sjovt.
Lad mig være i fred. Stikkere får sting.
Du skal blive. #IceBucketChallenge.
Sorte julemand."
Jeg sendte den ikke. Jeg ved ikke, hvad den betyder.
Den er fra din telefon.
Det er umuligt.
"Andetstedssamfundet.
Arbejder i skyggen.
Tager ofte fejl, men er aldrig i tvivl.
Vi er kustoderne af dens hemmelighed."
Vi var et team. Vi var fremtiden.
Vi ville gøre I.D.É.E.N. til virkelighed.
Hallo! Stop!
Og vi var fattige, så vi gjorde, hvad vi var nødt til.
Det var for det fælles bedste.
Vent! Ikke igen.
Vent!
Hey.
Jeg ved ikke, hvem I er, men jeg finder ud af det!
Vi var en ny civilisation, der rejste os fra den sidstes aske.
Med Guddommelig Nonchalance som brændstof og Andetsteds destination.
Ja!
Den tomme cigarhandel blev vores Bathule.
ANDETSTEDSFORBUNDET KLUBHUS
Sammen ville vi gøre verden til et bedre sted at bo.
Kan I...?
Min butik...
Kan I gøre den smuk?
Vi kommer i morgen.
Vi lover.
Der er en anden gruppe unge, der minder om jer,
men deres dragter er ikke lige så gode.
Kan I hjælpe med at finde dem,
så jeg kan fortælle deres forældre, de er nogle ballademagere?
Ja.
Frank, hvad foregår der?
Hvem har gjort alt det her?
Det har hun.
Når jeg ser i hendes øjne
Går hun med mig Til en noget-noget
Vi har kun en regel her.
-Ved du, hvad den regel er? -Brug ikke Marys Splenda.
Playlisten er ukrænkelig.
Hver persons playliste er som deres dna.
Du ændrede deres dna uden deres samtykke.
Vi gensplejser ikke her.
Vi tilbyder uendelige valg...
og de lytter til de samme sange
igen og igen, som om de er fanget.
Vi tager deres penge,
og så er de fortabt i dette overvældende hav af muligheder.
Det er illusionen om valg. Så jeg tænkte, at jeg måske...
kunne vise folk, der var skønhed derude,
hvis de vidste, hvor de skulle kigge.
-Hvem tror du, at du er? -Mig!
Jeg er mig. Jeg prøvede at være mere som hende.
Hvad snakker du om? Lad mig forklare en ting.
Arbejde. Arbejdssager.
Arbejde. Arbejde. Arbejde.
Arbejdssager.
Arbejde. Arbejde. Arbejde.
-Arbejdssager. -Jeg siger op.
Jeg vil ikke føle ingenting, hvor du taler, og jeg nikker.
Det vil jeg ikke. Jeg siger op.
-Du kan ikke sige op. -Ved du hvad?
Du kan sikkert finde en,
der kan opfylde dine behov, men du kan ikke holde på mig her,
for jeg er voksen, og jeg kan gøre, hvad jeg vil.
Og jeg siger op.
Du kan ikke sige op, for jeg har lige fyret dig.
Lyttede du ikke til noget, jeg lige sagde?
Nej.
Det gjorde jeg ikke.
Det er her. Jeg ved det.
-Tjekkede du bag rammerne? -Jeg har tjekket overalt.
-Hvad skal vi gøre? -Tænk, for pokker.
Men distraher mig ikke.
Tænk stille.
-Det her er sært. -Hvad?
Clara virker ikke som typen, der strikker.
Hendes mor har ikke været her.
-Så hvad... -Hør nu!
Lad mig tænke.
Hvad sker der?
Med mig?
Jeg har sagt mit job op.
Jeg blev vist fyret først, men jeg hørte det ikke ske,
så jeg er stolt over, at jeg sagde op.
Wow.
Venner.
Jeg sagde jo, at jeg var inspireret.
-Godt for dig. -Venner.
-Hvor er det spor? -Venner!
Voila!
Du hiver.
Jeg læser.
"Vidste du,
der er hundredvis
af blå
nuancer?"
Kongeblå, kadetblå, turkis,
blækblå, ultramarin,
persisk blå, luftforsvarets blå farver.
Vi har alle ressourcer, du kan få brug for, Clara.
Råmaterialer, tekniske tegnere, assistenter.
Det er okay at blive overvældet.
Alle verdensforandrere på mit team har haft den samme reaktion.
Det, du har gjort i dit kvarter, helt alene,
er mirakuløst.
Med alle de her ressourcer til rådighed,
så bare forestil dig den magi, som du kunne skabe
og sprede ud over hele verden.
Men jeg var ikke alene.
Åh, dine venner. Naturligvis.
Vi går ind på mit kontor og drøfter det.
Må jeg byde på noget at drikke?
Måske noget vand?
Du virker fornem, så vand med brus, hvis du har det.
Clara.
Verden har meget mere at tilbyde, end du kan forestille dig.
Hold da kæft! Det smager skønt!
Mateo går helt amok.
Vent, til du møder mine venner. Vi vil forandre verden.
-Du vil elske dem. -Det tror jeg gerne.
Nogle gange må folk som os, folk, der er specielle,
tage nogle svære valg
om de folk, vi omgiver os med.
Du, Clara, er unik...
fordi du skaber håb,
og det er en sjælden og dyrebar ressource.
Men du giver noget væk, som vi her på Instituttet
arbejder hårdt for at sælge.
Jeg vil give dig et sted, hvor du kan drømme,
hvor du kan realisere dit store potentiale
ud over Fiskebys begrænsninger, hvor du kan...
forandre verden.
Valget er dit.
Du tilhører de specielle.
Stød til os.
Hvordan gik det?
Han sagde, at jeg kunne forandre verden.
Men at jeg skulle gøre det alene.
Så...
jeg bad ham rende og hoppe.
Hvad? Ja!
Ingen kan splitte Andetstedsforbundet så nemt!
Det her er en bevægelse, folkens!
Du ved, hvad du skal gøre.
Vi havde ikke brug for en fisefornem britisk
chokolademælk-drikkende multimillionær.
Vi havde I.D.É.E.N. Det var alt, vi behøvede.
Instituttet havde... andre idéer.
Interessante idéer, men...
Nej. Aldrig i livet! Glem dem!
Man kan ikke sælge håb. Det tilhører alle.
Ja, jeg vil gerne være en af de specielle.
Og ja, det ville være rart at have al den nye maling.
Men jeg mener...
Jeg traf det rigtige valg.
Tror jeg.
Nej!
Jeg løb. Jeg råbte. Jeg prøvede at flygte.
Clara!
Kom nu, tag min hånd! Du kan godt! Kom nu!
Og så...
forsvandt jeg.
"Opslugt af mørket."
For pokker da. De tog hende på gaden.
Det var sådan en god historie... et stykke tid.
Så blev det sgu virkelighed.
-Det var lige for næsen af hende. -Og så tog de det.
De stærke fortærer de svage. Hun skulle have løbet hurtigere.
Du gav mig ikke beskeden.
Hvabehar?
Vores sygeplejerske Meredith i går...
Du gav mig ikke beskeden. Du forrådte mig.
-Sygeplejerske? -Jeg sikrede din telefon.
Jeg skulle hjem. Min mand havde en dårlig aften.
Jeg skulle have været hos ham. Han kunne være død, Fredwynn!
Du er oprevet, og jeg ved ikke, hvordan jeg skal reagere på det,
men... jeg er klar over din tilstand.
-Du skulle ikke have blandet dig. -Du så ud til at more dig.
Hvordan ved du det? Du ved ikke, hvad jeg føler, ikke der, ikke nu.
Du ved ikke engang, hvad du føler.
Måske har du ikke noget vigtigere i dit liv
end spillet, men det har jeg!
Farvel, Peter, Simone.
Farvel, Janice.
Nå, men...
Janice tager spillet lidt for alvorligt.
Jeg vil have lidt frisk luft.
Det var lidt meget.
-Spillet er ret mærkeligt, ikke? -Det påvirker folk.
Har du sagt dit job op?
Ja.
-Det gjorde jeg. -Jeg...
...er stolt af dig.
Du var ulykkelig der.
Hvad bliver det næste?
Det ved jeg ikke. Jeg må finde ud af noget.
Du skal vide, jeg fortalte min professor i dag,
at jeg ikke vender tilbage til studierne.
Wow.
Vi har begge nogle ting at hitte ud af.
Ja.
Jeg er glad for, vi mødtes.
Ja?
Ja.
Det er jeg også.
Jeg...
Jeg må se at komme hjem.
Vil du dele en taxi?
Ja. Ja, selvfølgelig.
Min professor vendte tilbage.
Alt vel?
Simone?
Du havde ret.
Peter, jeg...
Jeg tror, du havde ret.
Hvad er det?
"Intet som det, du beskriver, sker lige nu.
Gravede det her op fra 20 år siden."
VÆGMALERIER I PHILLY
Det er virkeligt.
Historien er virkelig.