‎UN SERIAL NETFLIX
‎Înainte de a merge la birou, ‎am aruncat o privire
‎peste bilanțurile pe care le-ai șterpelit.
‎Madeline, Gilbert Group deține Savoir. ‎Nu le-am șterpelit.
‎Nu fi așa modestă. ‎Ești mica mea informatoare.
‎În fine, nu m-a surprins deloc ‎că e un coșmar contabil.
‎Parcă și-ar fi inventat propriile reguli.
‎Chiar propria matematică.
‎Sigur sunt diferențe culturale ‎care nu se pot măsura. Nu?
‎În plus, Savoir are clienți fantastici
‎și o reputație de aur.
‎Nu tipul de aur care poate fi transformat ‎în bani reali, din păcate.
‎Am discutat dimineață cu conducerea.
‎S-ar putea să schimbe personalul.
‎Cum? Nu, chiar nu cred că e nevoie.
‎Trebuie doar să le comunicăm ‎valorile companiei. Bine?
‎- Pot face o prezentare. ‎- Am trecut de faza aia.
‎Dacă nu renunță la favoritisme ‎și nu se eficientizează,
‎Chicago va vrea un țap ispășitor.
‎Drăguți pantofi.
‎Lansarea Laboratoire Lavaux ‎a avut mare succes,
‎așa încât firma deja plănuiește
‎o nouă experiență practică în sud.
‎Grozav. Cât de repede putem organiza ‎un nou stand Labo-Lavaux?
‎Ar trebui să facem lansarea ‎odată cu Festivalul de la Cannes.
‎De fapt, se pronunță „Cannes”.
‎Ce mi-e una, ce mi-e alta.
‎Nu. Mie nu mi-e nimic.
‎O experiență de lux ia timp, Madeline.
‎Nu e un stand de hot-dog.
‎Haideți să amânăm puțin discuția asta.
‎Să ne uităm peste reacțiile de pe Twitter.
‎Stați! Trebuie să vedeți asta.
‎Grégory Elliot Duprée își lansează ‎linia de lenjerie modelatoare
‎cu o paradă la Versailles.
‎Și e un dezastru.
‎Nu-mi spuneți să fiu atent.
‎Am organizat mii de parade!
‎Voi câte ați coordonat?
‎Nu e suficient de bun!
‎De nouăsprezece ori!
‎Videoclipul a apărut acum o oră,
‎după ce firma de marketing l-a lăsat.
‎- Nu! ‎- Oui.
‎Iar parada e peste două zile. E pierdut.
‎După faptă și răsplată.
‎Pierre trebuie să vadă asta.
‎Nimic nu e mai dulce ‎ca bucuria produsă de necazul altuia.
‎Hei, ascultați! ‎Chiar nu se prinde niciunul din voi?
‎Un mare designer e disperat ‎după o nouă firmă de marketing
‎și voi toți stați și râdeți?
‎E în conflict cu Pierre Cadault ‎de ani buni.
‎Conflict de interese. ‎C'est la vie.
‎Mă scuzați. LVMH pune mâna ‎pe orice Pokémon în Săptămâna modei,
‎dar noi nu putem lucra cu doi designeri
‎ca să nu jignim pe cineva?
‎N-ați auzit de relații cu clienții?
‎Am ofensa unul dintre cei mai importanți ‎clienți ai noștri.
‎Noi nu așa ne conducem compania.
‎Excusez-moi,‎ Sylvie,
‎dar compania asta e o filială ‎a unui conglomerat american
‎care ar vrea să facă afaceri ‎cu doi designeri mari.
‎Noi așa ne conducem compania.
‎Da. Ai dreptate, Madeline. M-am înșelat.
‎Emily, ai putea lua legătura cu Grégory, ‎ca să stabilim o întâlnire?
‎- Te-a invitat pe iahtul lui, nu? ‎- Da.
‎Dar ce facem cu Pierre?
‎Îl putem ruga pe Grégory să-l invite.
‎Poate cineva să-i dea ceva ‎ca să se calmeze?
‎Pot să îngroape securea la paradă.
‎Asta dacă vrea să colaboreze cu noi.
‎Mulțumesc, Sylvie. ‎Merci‎ pentru că mi-ai dat dreptate.
‎Știu cât le place francezilor să refuze.
‎Nu suntem chiar așa. ‎Totul depinde de cum rogi.
‎Eu sunt, iubitule.
‎Vreau să ne vedem.
‎Când poți ajunge la Paris?
‎Te rog, nu te opri.
‎E un cântec frumos. Étienne mi l-a trimis.
‎Știu. Nu trebuia să-l asculți.
‎Îmi pare rău pentru… tot.
‎Am venit la Paris ca să scap de tot.
‎- Nu e treaba mea. ‎- Pot să-ți explic.
‎E OK. Ești o cântăreață talentată, ‎trupa merge bine, deci…
‎Cum rămâne cu noi?
‎Să facem doar ce merge bine.
‎Mindy! Slavă Domnului că te-ai întors.
‎N-am câștigat mai nimic fără tine.
‎V-ați împăcat, v-ați pupat?
‎Ți-a zis de concert?
‎Un club tare din Belleville ‎ne-a invitat să cântăm.
‎- Avem un concert? Cum așa? ‎- Cui îi pasă?
‎Păi, e un restaurant chinezesc
‎și fiica proprietarului e moartă ‎după ‎Chinese Popstar.
‎I-am promis o poză înainte de concert.
‎Grozav, deci toți de acolo știu ‎că am căzut în nas în direct.
‎- Nu avem nicio obligație. ‎- Nu.
‎Un concert e un concert, nu? ‎Ne-ar prinde bine banii.
‎Apropo de asta, îmi trebuie pentru metrou.
‎Hai să începem.
‎Emily Cooper. De la Savoir.
‎Îl știu pe Grégory. ‎Am fost pe iahtul lui în St Tropez.
‎Alo?
‎- Ceva? ‎- Nimic.
‎Am sunat la atelier și la impresarul lui.
‎I-am scris pe Instagram ‎și unuia de pe iahtul din St Tropez.
‎Căruia? Celui mic, cu abdomenul sculptat?
‎Nici el nu mi-a răspuns, ‎deci nu vei afla niciodată.
‎Bine, s-ar putea să știu unde e Grégory.
‎Dar nu poți intra fără mine.
‎Unde e asta mai precis?
‎Doamne, aici chiar plouă cu bărbați.
‎Energia de petrecere de burlăcițe ‎nu e binevenită aici.
‎Da. Scuze. Ești sigur că Grégory e aici?
‎Oui,‎ e acolo, ca de obicei.
‎- De unde ai… ‎- Nu e treaba ta.
‎- Bonne chance. ‎- Unde te duci?
‎Tu ai grijă de treburile tale, ‎iar eu, de ale mele.
‎N-am nevoie de tine.
‎Parada va avea premiera la Versailles ‎și va fi fenomenală.
‎Acum nu vorbește nimeni de colecția ta.
‎Sunt ocupați ‎cu căderea ta nervoasă pe TikTok.
‎Ar fi OK pentru un reality star negativ,
‎dar tu ești un artist adevărat.
‎Și tu vei rezolva asta?
‎Nu mai văd pe nimeni
‎care să te scape ‎de un posibil Fyre Festival al modei.
‎Ce propui?
‎Dă-le ceva nou despre care să scrie.
‎Pentru început, ‎ar fi bine să dai o temă colecției.
‎Cum să faci paradă cu atâtea funduri
‎în casa Mariei Antoaneta ‎și să nu-i spui „Să mănânce tort”?
‎Bine. Ești angajată.
‎Dă-i bacșiș muzei.
‎- Te-ai sculat devreme. ‎- Da.
‎Hai înapoi în pat.
‎Aș vrea, dar mă așteaptă o zi lungă.
‎- Ești așa ocupată. ‎- Știu.
‎- Bine. Stau la micul dejun. ‎- Pregătești tu micul dejun?
‎Nu, cobor după croasanți ‎până ești tu gata.
‎Treci în duș până nu mă răzgândesc.
‎Sylvie?
‎Sylvie e aici?
‎- Tu cine ești? ‎- Sunt soțul ei.
‎Dar tu cine ești?
‎- Scuze, ai spus „soț”? ‎- Da.
‎- Vrei să spui „fostul soț”, nu? ‎- Nu.
‎Laurent.
‎Ce faci aici? Ai venit patru ore înainte.
‎Am luat primul zbor din Marsilia. ‎Ca să luăm micul dejun.
‎Dar bănuiesc că l-ai luat deja.
‎Sylvie, ce se petrece? Ești măritată?
‎Nu. Adică, da, doar tehnic vorbind.
‎Suntem despărțiți de ani de zile. ‎A venit cu treburi.
‎Ce fel de treburi?
‎Nu cele pe care le am eu cu tine.
‎Urât. Ieftin.
‎Paisley?‎ De unde a apărut?
‎Mai bine îi sun pe băieți ‎și le spun că anulăm.
‎Nu mai spune asta.
‎Veți cânta într-un club în Paris. ‎Ăsta e visul tău.
‎E un restaurant.
‎Atunci nu te stresa.
‎Dar va fi plin de oameni ‎care vin să mă vadă dând greș.
‎Tocmai de asta am cerut întăriri.
‎Vine Gabriel, vine și Alfie.
‎Camille lucrează, dar te susține.
‎Nu-i nimic, îmi va vedea fiascoul ‎cu toți ceilalți când va deveni viral.
‎Va fi grozav.
‎Benoît abia se uita la mine ieri.
‎Nici nu vrea să cântăm cântecul ‎pe care l-a scris pentru noi.
‎Nu l-ar fi putut scrie ‎dacă nu ținea la tine.
‎Și asta nu dispare așa.
‎O să-i treacă.
‎Ai dreptate.
‎Doamne, cum poți fi mereu așa optimistă?
‎Mersi!
‎Et voilà.‎ Grégory a semnat contractul ‎pentru o lună.
‎- Și a acceptat să-l invite pe Pierre. ‎- Très bien.
‎Și dacă va avea succes, lucru sigur,
‎există opțiunea să semneze cu Savoir ‎la tarif întreg.
‎Bun lucru în echipă, nu?
‎Îmi place la nebunie. ‎Toată lumea pe punte.
‎De ce insistă americanii ‎să compare serviciul cu o navă?
‎Sylvie, e aproape 11:30.
‎În timp ce tu îți luai gustarea, ‎Emily a obținut un nou client.
‎Grozav. Am fost la Pierre Cadault, ‎relații cu clienții, cum m-ai rugat.
‎- Ai mers fără mine? ‎- Da.
‎Doamne, mulțumesc! Ce a spus?
‎E de acord să înceteze ‎conflictul meschin. Va veni.
‎Fantastique!
‎Vedeți ce se întâmplă ‎când suntem toți de acord?
‎Îi zic agentului de presă ‎că Pierre a acceptat.
‎E fenomenal.
‎Da. Bravo, Emily.
‎Madeline vrea ceva, tu fugi să-i aduci.
‎E impresionant.
‎Ăsta trebuie aprobat de Grégory.
‎E perfect. Mersi, Luc.
‎Mi se face foame.
‎Păcat că nu va fi niciun tort real.
‎Chiar ar fi un ospăț al simțurilor.
‎De fapt, nu e o idee rea.
‎Da, dar mă tem ‎că am visuri prea îndrăznețe.
‎Unde poți găsi atâtea torturi ‎în ultima clipă?
‎Deci vrei 80 de torturi ‎în Versailles mâine?
‎Așa, ceva mic. Mititele. Minuscule.
‎Știu că e o nebunie ce-ți cer.
‎Tortul pe care mi l-ai făcut de ziua mea
‎a fost cel mai bun pe care l-am gustat
‎și mă tem foarte tare
‎că, dacă parada nu are un succes nebun, ‎vor fi concedieri.
‎Bine. Îl sun pe cofetarul meu.
‎Va trebui să lucrăm toată noaptea.
‎O, Doamne! Ești cel mai tare.
‎Cu plăcere. Tu m-ai ajutat de atâtea ori.
‎Facem echipă bună.
‎Așa e.
‎Bună seara.
‎Bună.
‎- E loc și pentru mine? ‎- Da, ia un loc.
‎Trebuie să-i dau ‎un telefon organizatorului
‎despre torturi. Mă întorc imediat.
‎M-ai salvat.
‎Despre ce e vorba?
‎O ajut pe Emily cu o paradă mâine.
‎Probabil că nu e nimic, ‎dar vreau să te întreb.
‎E ceva între tine și Emily?
‎Poftim?
‎Colegul ei mi-a spus ‎că a fost ceva între voi doi.
‎Dar a devenit evaziv ‎când i-am cerut detalii.
‎Nu vreau să mă bag în relația altcuiva.
‎- Ai întrebat-o? ‎- Te întreb pe tine.
‎Și vreau să fii sincer.
‎Sincer, Emily e incredibilă.
‎La un moment dat ‎am fi putut fi împreună, dar…
‎Eu eram cu altcineva ‎și nu am fost deschis cu ea.
‎- Și dacă ai fi fost? ‎- Nu contează.
‎Asta e. Suntem prieteni.
‎Și, ca prieten,
‎mă bucur că e cu un tip bun.
‎Hei, băieți. Ce am pierdut?
‎Nimic, iubito. Absolut nimic.
‎Bonsoir,‎ Belleville.
‎Chiar nu e nimeni atent?
‎Măcar nu vor observa dacă te blochezi.
‎- Frumos! ‎- Așa e.
‎Bine.
‎Ador cântecul.
‎Așa, frate!
‎Et voilà.
‎Banca a zis ‎că vei avea transferul dimineață.
‎Pentru noua ta aventură!
‎Și pentru Laurent G!
‎E doar al tău acum.
‎L-am făcut împreună. ‎Mereu vei fi prezentă.
‎În spirit.
‎Iar acum îți aparține ție.
‎Cum trebuie să fie.
‎Mersi că ai venit așa repede ‎ca să rezolvăm asta.
‎Desigur.
‎Sunt mândru de tine, Sylvie.
‎Știi că mereu mă bucur ‎de o scuză să vin la Paris.
‎Urăști orașul.
‎Nu în întregime.
‎Mă gândeam să mai stau câteva zile.
‎Poate mergem să dansăm.
‎Am uitat cât îmi place să dansăm.
‎Cred că ai destule partenere în St Tropez.
‎Te pomenești că acum îmi ceri divorțul.
‎O, nu. Cred că sunt destule documente ‎pentru o vizită, nu?
‎Absolut.
‎Pentru tine!
‎Și pentru noi!
‎Fiindcă ne suntem mereu alături. ‎Nu contează cine sau ce.
‎Pentru noi!
‎Bonjour, bienvenue.
‎Mulțumesc că ați venit!
‎Parada e plină de articole ‎pe care am fost învățați să le ascundem.
‎Suntem împinși ‎să ne punem în evidență trupurile,
‎dar nu trebuie să vorbim de asta.
‎Ei bine, această colecție a fost creată ‎pentru a fi văzută.
‎Această colecție a fost creată ‎pentru a fi bombastică!
‎Aș vrea să-i spun bun venit
‎unui prieten și mentor foarte drag mie,
‎care m-a învățat tot ce a trebuit să uit
‎pentru a crea colecția.
‎Cred că e aici cu noi.
‎Pierre Cadault.
‎Pierre? Unde ești?
‎Ce naiba se întâmplă? Nu era planificat.
‎Javră extraordinară.
‎Trăiască regele!
‎Mesdames et messieurs, ‎acum, că s-a încheiat…
‎Să mănânce tort.
‎Bravo!
‎E ultima oară când inviți pe cineva ‎la o paradă a mea.
‎Dacă îmi mulțumești ‎că te-am salvat, cu plăcere.
‎Și, apropo, a fost genială.
‎Grégory, Madeline Wheeler, Gilbert Group.
‎Ador parada și hainele pentru gravide,
‎îmi comand tot.
‎Cine e anunțul pop-up și cum îl blochez?
‎Grégory trebuie să meargă în fața presei, ‎ca să-l mai perie puțin.
‎Desigur. ‎D'accord.
‎Pierre, a fost o intrare fenomenală.
‎Felicitări.
‎Dle Cadault, ce onoare.
‎Je suis‎ Madeline Wheeler, Gilbert Group.
‎Cu siguranță.
‎Probabil că ar trebui să vă felicit și eu.
‎E un spectacol grozav.
‎- Mulțumesc. ‎- Merci.
‎E mult mai măreț decât tot ce ați făcut ‎sau veți face pentru mine.
‎Cum adică?
‎- Renunț la Savoir. ‎- Poftim?
‎Credeam că totul e în regulă. ‎Ați venit la paradă.
‎Cadault e o casă de modă franceză.
‎E nevoie de o sensibilitate franceză ‎ca să funcționeze la cel mai înalt nivel.
‎Și după cum arată lucrurile, ‎situația nu mai e așa la Savoir.
‎Nu.
‎Dle Cadault, ‎îmi permiteți să vă invit la cină?
‎Sunt sigură ‎că putem ajunge la o înțelegere.
‎Iubito, poți vorbi ‎câtă franceză prost accentuată vrei,
‎dar nu te voi înțelege niciodată ‎și nici tu pe mine.
‎Pierre Cadault a renunțat la Savoir. ‎Credeam că te ocupi de el.
‎L-am convins să vină la paradă, ‎după cum m-ai rugat.
‎Dacă vrei un vinovat, ‎Madeline, dă vina pe tine.
‎Ajunge.
‎M-am abținut fiindcă Emily m-a asigurat ‎că meriți efortul,
‎dar nesupunerea asta constantă ‎și tonul nerespectuos
‎au pus capac.
‎Îți programez ‎o evaluare completă la Chicago.
‎Te scutesc de timpul pierdut.
‎Îmi dau demisia.
‎Poftim?
‎- Cum? ‎- E fantastic.
‎Nu, serios. ‎Merci beaucoup. ‎Îmi ușurezi munca.
‎Firma va funcționa mai bine fără tine.
‎Firma vine cu mine.
‎Ce e asta?
‎- Ne dăm demisia. ‎- Toți.
‎Consideră că e o revoluție franceză.
‎Stai, Sylvie!
‎De ce faci asta? ‎De ce nu mi-ați spus nimic?
‎Nu e personal, Emily. Sunt doar afaceri.
‎M-au abandonat toți fără să spună nimic.
‎Ce nebunie.
‎Veți angaja un personal nou
‎sau vor închide filiala franceză?
‎Nu știu. Totul e nesigur acum.
‎Urăsc asta.
‎Îmi pare rău.
‎Nu e vina ta.
‎Nu de asta îmi cer scuze, știi…
‎Doamne, ce aiurea s-a potrivit!
‎Ce se întâmplă?
‎Voiam să-ți spun seara trecută, ‎dar păreai stresată cu munca.
‎Alfie, ce se petrece?
‎S-a încheiat proiectul meu.
‎Trebuia să fiu deja în Londra.
‎Am tărăgănat lucrurile cât am putut.
‎Dar urăști Franța.
‎Crede-mă, sunt conștient.
‎Dar am stat fiindcă voiam…
‎Încercam să-mi dau seama…
‎La naiba. Am stat pentru tine.
‎Serios?
‎Fiindcă vreau să văd dacă ceea ce avem noi
‎poate ajunge undeva.
‎Și cred că ar merge.
‎Am ajunge imediat cu trenul.
‎Hai, mă înțelegi. ‎Poți planifica tu toate detaliile.
‎Alternăm weekenduri, programări pe culori.
‎Ar fi drăguț să-mi pot planifica ceva ‎în viață acum.
‎Exact.
‎Asta e, păpușă.
‎Vino aici.
‎Em, tu ești?
‎Salut, Mads. Da, eu sunt.
‎Poți veni în biroul meu?
‎Bună. Ai venit așa devreme.
‎Numai după standardele franceze, ‎pe care vrem să le îngropăm de vii.
‎Ne-au făcut o favoare demisionând, Em.
‎Nu le plătim indemnizație ‎și putem angaja personal nou.
‎Mai tânăr, mai necopt, mai ieftin.
‎Nu trebuie ‎să înlocuim experiența pierdută?
‎Avem o grămadă de clienți.
‎Nu-mi trebuie manageri căpoși
‎cu zece ani de năravuri de dezbărat.
‎Vreau mici bucăți de lut
‎pe care să le modelez în echipa dorită.
‎E mult mai ușor când sunt tineri, știi?
‎- Așa, ca mine? ‎- Exact. Ești mica mea Terminatoare.
‎Vreau mai mulți ca tine, ‎dar nu prea mulți. Am putea îmbina roluri.
‎Hai să facem o organigramă. Scrie pe ceva.
‎În regulă.
‎Știu. E mult sub nivelul tău.
‎Am nevoie de puțin ajutor ‎până punem totul pe picioare.
‎Apoi ne întoarcem la Chicago ‎și la promovarea ta.
‎În regulă. Iau acum ‎un pix și un caiet din biroul meu.
‎Bine, dar nu întârzia.
‎Și poți să-mi faci o cană de ceai, ‎s'il vous plaît?
‎Desigur.
‎SYLVIE: EȘTI LIBERĂ LA PRÂNZ?
‎Emily, ai venit!
‎Da.
‎Dar la ce? La petrecerea șomerilor?
‎Cine e șomer?
‎Nimeni nu e șomer. Stai jos.
‎Soțul meu mi-a cumpărat acțiunile ‎de la clubul lui
‎și cu banii ăia deschid o nouă firmă.
‎Nu înțeleg.
‎Nu-ți trebuie clienți ‎și un spațiu pentru birou?
‎Și clienți?
‎Toarnă-i un pahar până nu cedează.
‎Încă nu avem birou, ‎dar, în privința clienților,
‎am vorbit cu câțiva ‎și vor colabora cu noi când ne vom lansa.
‎Este Pierre Cadault,
‎iar Grégory Elliot Duprée e de acord ‎cu o condiție.
‎Care condiție?
‎- Pot să-i spun eu? ‎- S'il te plaît,‎ Luc.
‎Te vrea pe tine. Și noi te vrem.
‎Nu mi-ați putut spune înainte?
‎Știam că, dacă îți spunem, ‎ai încerca să rezolvi tot.
‎Ținând cont de minunea de ieri,
‎poate și reușeai.
‎Îți faci treaba extrem de bine.
‎Nu, este cea mai bună.
‎E în regulă. Calmează-te.
‎Deci, ar trebui să stai în Paris ‎mai mult decât aveai plănuit.
‎Știu că ai o viață în Chicago, ‎dar noi îți oferim una aici.
‎Deci nu te grăbi. Gândește-te.
‎Nu pot să cred că mă vrei în echipă.
‎Știi…
‎Nici nu credeam că mă placi.
‎Păi, după cum ți-am spus, Emily, ‎nu e personal. Sunt doar afaceri.
‎- Ce vei face, Em? ‎- Știu ce ar trebui să fac.
‎Să stau pe baricade ‎și să fiu soldatul bun al lui Madeline
‎și să mă întorc la Chicago,
‎la promoția ‎pentru care lucrez de atâția ani.
‎- Pare o decizie ușoară. ‎- Și de ce n-o pot lua?
‎Înainte luam decizii așa ușor.
‎Înainte îmi doream ceea ce trebuia.
‎Dar, de când sunt în Paris,
‎viața mea a devenit haotică, ‎dramatică și complicată.
‎Și a fost și absolut incredibilă ‎și frumoasă.
‎Știu că ar trebui să mă întorc, dar…
‎Dar ai o viață aici.
‎E o zăpăceală uriașă.
‎Înainte nu eram așa.
‎În Chicago, aveam un traseu profesional ‎și un plan de viață,
‎și nu mă îndrăgosteam ‎de iubitul prietenei.
‎- Te-ai îndrăgostit? ‎- N-am vrut să zic asta.
‎Dar asta ai zis.
‎Mai ești îndrăgostită de Gabriel?
‎Nu e posibil, bine? Am promis.
‎Nu, nu iei o decizie majoră de viață
‎lăsându-te manipulată de o promisiune.
‎Cum rămâne cu Alfie?
‎Știu că e greu să fim la distanță, ‎dar e așa de ușor cu el.
‎De ce mă gândesc la altcineva?
‎Fiindcă ți s-a spus să n-o faci.
‎Și, până nu-i spui adevărul ‎despre ce simți,
‎cred că te vei întreba mereu.
‎- Și nu e corect. ‎- N-ar trebui.
‎Nu mai spune „ar trebui”.
‎Bine? Trebuie să decizi ce vrei tu
‎și nu ce îi va face pe alții fericiți.
‎Nu mai e doar un an distractiv ‎în străinătate.
‎E vorba de viața ta.
‎Salut, Emily.
‎Ce s-a întâmplat?
‎Cred că voi sta ‎mai mult de un an în Paris.
‎- Cât timp? ‎- Nu știu.
‎Poate pe termen nelimitat. ‎Când am venit aici,
‎Parisul era doar un ocol ‎ce urma să fie o poveste bună,
‎dar acum acest ocol e unde voi locui,
‎fiindcă viața mea e aici, știi?
‎Prietenii mei, cariera mea și… tu.
‎Emily, trebuie să…
‎Trebuie să ți-o spun ‎până nu-mi pierd curajul.
‎Trebuie să știi că motivul ‎pentru care ți-am zis că nu pot fi cu tine
‎nu a fost Alfie.
‎Gabriel, sunt…
‎Am făcut loc, dar ne trebuie un alt dulap.
‎Emily, bună.
‎Nu știam că ești aici.
‎Ți-a spus?
‎Mi-a cerut să mă mut cu el.
‎Uau!
‎Sunteți iar împreună.
‎Da, am vrut să-ți spunem, ‎dar s-a întâmplat deodată și…
‎E grozav.
‎Vecini.
‎Atunci ne mai vedem pe aici.
‎Bună, Sylvie, eu sunt.
‎Am luat o hotărâre.
‎Subtitrarea: Ligia Bradeanu