Estic al·lucinant, tot és preciós.
No tinc paraules.
L'Emily Cooper no sap què dir!
Sé que t'encanta París, però...
Venècia em sembla la ciutat més bonica del món
i potser, fins i tot, la més romàntica.
Que bé de ser aquí amb tu, doncs.
La tinc a la llista de pendents des de petita.
Quina nena té una llista així?
La que està pendent de complir les coses pendents.
- Renoi. - Al·lucines!
Mira...
És aquí.
No sembla l'hotel.
Primer anem al lloc de la desfilada. Va bé?
I tant.
Hola!
Benvinguts a San Francesco della Vigna.
- Ostres, és perfecte. - Sabia que t'agradaria.
El canal és aquí, així s'hi pot arribar a l'estil venecià.
Dior va fer-la aquí l'any passat. Que fort que estigués lliure.
Els models estan llestos per fer els retocs finals.
- Som-hi. - Us hi ajudo.
Prou has fet ja i no havies estat mai a Venècia.
- Gaudeix de la ciutat. - Vinc per feina.
Ves i deixa que me n'ocupi jo per un cop.
- N'estàs segur? - Oi tant. Va, tira.
D'acord, ens veiem al St. Regis.
Sort que és aquí "per feina".
U, dos...
Ei, compte!
Ual·la.
Crec que mai t'havia vist tan feliç.
Ja, però és que estic tan orgullosa d'en Marcello...
I ser aquí amb ell i amb tots...
Diria que mai no havia somrigut tant.
M'encanta veure't enamorada.
- M'omple el cor de rateta que tinc. - Què?
Mira quin pont!
Com que cor de rateta?
Ai, és veritat!
Com va allò de Moulin Rat?
Els productors m'acaben d'enviar una primera animació de la Satine.
Perdó, de la Ratine.
Va, ensenya-me-la.
Per favor, quina monada!
Em tremolen els bigotis amb notes agudes,
però tinc unes tetes descomunals.
Sort només és un parell.
Oi que sí?
- Perdona, he de respondre. - Sí.
Hola, Sylvie, ja vens?
No, soc a Roma.
A Roma? Per què?
Recordes la Jane?
Impossible d'oblidar. Quina una n'ha fet?
El seu marit ha mort de sobte.
Ostres, quin greu. Ho sento.
Soc aquí pel funeral, però arribo demà a la desfilada.
- Si vols quedar-t'hi, ho tenim controlat. - No, vinc demà.
No només s'arrisca en Marcello, jo també hi he apostat molt.
Ha d'anar com una seda.
Pel bé de tothom.
He de penjar.
Fins demà.
Gràcies per venir, que bona amiga que ets.
No et podia deixar sola el dia més trist de la teva vida.
En realitat,
això serà la setmana que ve, quan s'obri el testament
i descobreixi tots els deutes que tinc.
Donaria òvuls, però ja deuen ser ous durs.
M'hauria convingut un empresari, com a tu.
En Laurent ha arruïnat dos negocis i ha hipotecat la propietat de ma mare.
El mataria.
Perdona, no és el moment.
Tranquil·la.
Sabia que tard o d'hora passaria. Ja he anat passat el dol.
Què faràs amb en Laurent?
El que hauria d'haver fet fa temps.
- Demanar el divorci. - Bon vent i barca nova.
A tu no, reiet.
Adeu, amor meu.
Mira, "el per sempre comença ara".
És per a nosaltres.
No, no pot ser. Has vist el meu passaport?
Juraria que el tenia a l'aeroport.
Em dutxo i t'ajudo a buscar-lo.
Gràcies.
He reservat per sopar al meu restaurant preferit.
Pels dos sols.
Aquesta nit no et vull compartir.
Et sembla bé?
I tant, tota teva.
D'acord.
Marxo amb la Mindy a prendre una copa.
Entesos.
T'HE DE VEURE ARA MATEIX!
Què? Et demanarà que us caseu? Perdó, però em moro de la il·lusió!
Ho hem de celebrar. Dos Aperol Spritz, per favore.
- Ens fa il·lusió? No diria que te'n faci. - Sí, no, és que em sorprèn.
M'entens? És aviat.
Però té sentit.
Som un equip, saps?
I quan penso en l'any que ve o d'aquí a cinc anys...
Com sempre.
Ens imagino junts.
I ara que viu a París sembla que ho puc tenir tot.
Amor, feina i la meva millor amiga.
Em posaré a plorar.
Grazie.
Gràcies.
Per tu i en Marcello, us desitjo tota la felicitat del món.
T'ho mereixes.
- Em fas la pilota per ser dama d'honor? - Em cal?
És clar que no.
- Anirem al seu restaurant preferit. - Què? T'ho demanarà allà!
Tia, t'ho demanarà segur. No demanis amanida.
Si no, s'agenollarà i tu amb enciam entre les dents.
Com ho farà? Amb cambrers que canten?
- Amb un quartet? - Para, em poses nerviosa.
Ja ho sé! En una copa de xampany.
Elegant, com ell.
- Res de Sant Hilari. - Jo? Mai.
Ai, soc jo qui fa Sant Hilari.
Buonasera.
Marcello Muratori.
Grazie.
Emily, he estat pensant...
I si no hagués estat a Megève quan et vaig conèixer?
I si no hagués anat a París a jugar a polo?
- La meva vida seria totalment diferent. - I la meva.
M'alegro de no haver après mai a esquiar.
Fas que cregui en mi mateix.
No em veus com la resta.
Em veus com a algú creatiu.
Surti com surti la desfilada, per a mi ja ha estat un èxit.
- No he demanat postres. - Jo sí.
És tiramisú, la seva especialitat. Ells fan els savoiardi.
Els savoiardi?
És com anomenem els melindros, els "dits de dama".
Vinga, tu primera.
Entesos.
Boníssim, oi?
Sí.
Fica la cullera fins al fons. És el millor.
- Hi ha una sorpresa. - D'acord.
- He trobat una coseta... - Molt bé.
Sí.
És...
És una galeta.
La xocolata veneciana és la millor.
Boníssima.
No t'ho va demanar?
Quin alleujament, de debò.
No em mola això de posar l'anell en un bol de tiramisú.
Ja, no és una història per anar explicant-la tota la vida.
Ja ho farà.
Deu esperar que acabi la desfilada.
O potser ho vol fer ara mateix. Hola!
- Perdoneu. - I ara!
- Un problema al recinte. - Quin?
Ho hem de veure, però no pinta bé.
- Doncs som-hi. - Anem.
- Adeu. - Adeu.
Soc aquí si em necessites.
Què ha passat?
Si ahir no va ploure.
No, ve de baix, no de dalt.
És l'acqua alta.
És un fenomen natural provocat per la lluna plena.
I no podem treure tota l'acqua alta?
Amb una aspiradora d'aigua?
Impossible. L'aigua pujarà igual que la traiem.
La ciutat s'està enfonsant.
Per això estava lliure, Luc.
Sí, Venècia és com una amant cruel.
He intentat trobar un altre lloc.
Ni l'Hotel Dianeli ni el Palazzo Ducale.
Max Mara repeteix al palau Ducal.
Colla de garrepes.
Encara que trobem un altre lloc,
com ho traslladem tot a temps i avisem els convidats?
Hi ha una església, però no volen.
Gràcies, os Paddington.
Aquí les duen. No penso fer malbé les sabates.
Vaig a mirar les peces.
No vull fer-ho, però potser ho haurem de suspendre.
No, no podem. En Marcello es quedaria fet pols.
Em preocupa la Sylvie.
Arribarà de Roma i rodaran caps, començant pel teu, Luc.
- Per què? - El vas reservar tu, aquest lloc!
La roba està seca,
però com farem la desfilada amb un pam d'aigua?
I els models? I els convidats? Es mullarà tothom.
La desfilada no farà aigües.
La farem aquí mateix.
Només hem de canviar el xip
i, bé, ja ho veieu...
fer com fan aquí.
Vinga!
No.
Sí, més.
- Ja està? - Sí.
- Molt bé. - Sí .
- No, és meu. - Pari.
- Deixi'l. - És meu.
- En tens molts. - Prou .
No, baixi.
I tant. No pensem acceptar...
Gràcies per venir.
Les necessitaràs. A primera fila t'esquitxen.
Ja ve. Ens pelarà.
Què coi és tot això?
Et quedes aquí?
Hem hagut d'improvisar per l'acqua alta.
Mare meva.
Ha pujat aquesta nit.
Em va passar una cosa semblant al vaixell, però al lavabo.
No ho vaig veure venir.
Vaig deixar ben clar que la desfilada havia d'anar com una seda.
- Com anirà bé si serà passat per aigua? - Tenim un pla d'emergència.
Botes d'aigua?
Formen part del pla, sí.
I quin pla d'emergència tens per a la mare d'en Marcello?
Ai, mareta. Què hi fa, aquí, l'Antonia?
Crec que l'aigua no és el problema més greu que tenim.
- I en Marcello? - S'ha amagat.
Pareu. Anirà de meravella.
Senyores i senyors, la desfilada està a punt de començar.
Un moment, però què fa?
Mama.
Bravo, rei, bravo.
T'ha agradat?
M'ha encantat!
Ha sigut preciós.
La veritable essència de Muratori,
però reinventada.
- Ja no et querellaràs, doncs? - És clar que no.
Si amb prou feines pago l'advocat.
Ets un dissenyador de debò,
com ho va ser ton pare.
Sento no haver-ho vist abans.
Marcello.
Ha arribat el moment de retirar-me
i entregar les regnes a algú amb més talent.
Què dius? No.
Senyores i senyors, Marcello Muratori,
el nou director i el futur prometedor de la casa Muratori.
El protagonista de la Setmana de la Moda. Com et sents?
De meravella.
Però és millor haver recuperat la família. No m'ho crec.
I que t'ha cedit l'empresa.
I a tu. Som un equip. Vol que t'encarreguis del màrqueting.
M'encantaria, és clar.
Però s'ha de rumiar bé. Limitem-nos a gaudir de la festa.
Ja ho intento.
Però quines ganes de tornar a Solitano i posar-m'hi.
A Solitano? Fins quan?
Emily, no puc dirigir Muratori des de París.
És que... creia...
No t'imagines com de bonica és la vida allà.
És una vida simple i tranquil·la, però gens avorrida.
Durant el dia, anirem de bòlit, però a la nit... estarem sols a casa.
I on la tindrem?
Ma mare vol mudar-se amb ma germana i donar-nos casa seva.
Aquella casa preciosa?
On podrem construir un futur plegats.
I la millor empresa de moda que ha conegut Itàlia.
Ai, és que tot és tan al·lucinant.
I aclaparador.
Ja ho sé.
No cal que ens decidim ara. L'únic que importa...
és que estem junts.
Soc responsable dels seus deutes encara que me'n divorciï?
No m'ho puc creure!
Et truco quan torni a París.
Què heu sentit?
Res. No estàvem escoltant.
Per què?
Que passa res?
Embargaran tots els béns d'en Laurent
i això inclou els teus.
Sí.
Els meus estalvis, el meu pis i la meva empresa.
Espera... L'agència corre perill?
S'enfonsa més ràpid que Venècia.
I això què vol dir?
Que ens vendran o liquidaran. No ho sé.
Vau veure'n el principi, però no vull que en veieu el final.
Així que quan tornem a París...
busqueu una feina.
I l'Emily?
Ara té Muratori.
Se'n va just a temps.
Som-hi.
Alfie!
Som en una festa a l'Hotel Danieli.
Hi faltes tu.
Ja m'agradaria.
Diria que us ho passeu millor que jo.
Han retirat la querella, oi?
Sí, quin alleujament per a tothom.
Truques per parlar amb en Nico o en Marcello?
No.
Truco per parlar amb tu.
Vull veure't quan tornis a París.
Bé, sí, a veure...
Segur que faran una festassa o alguna altra cosa.
- I... - Ja m'has entès.
Sé que ens prenem molt el pèl,
però no facis veure que no hi ha res entre tu i jo.
Segueixes aquí?
Sí, ara no puc parlar, però... sí, quan torni a París.
Molt bé, perfecte.
En tinc ganes.
Just el que em calia.
Ostres, sí que tenies set!
Bec a Sant Hilari. Tinc moltes males costums.
- D'acord. - Va.
Et toca fer una volta triomfal.
Grazie.
No t'havia pogut felicitar, encara.
Merci.
Ha anat molt bé, oi?
No per la desfilada.
Em referia a l'oferta de l'Antonia per dirigir Muratori.
En Marcello deu estar encantat.
Sí. Sí, no, moltíssim.
Però és que... haurem de viure a Solitano.
I no em mal interpretis, és preciós i tothom és encantador,
però...
Però què?
Bé, i l'Agència Grateau?
Què li passa?
No siguis ximpleta.
No t'ho hauries ni de rumiar!
De debò? Per què?
Perquè...
El sector publicitari és volàtil i acceptar una feina fixa és ser llesta.
Faràs créixer una marca, dirigiràs un imperi.
Però... ja no treballaríem juntes.
Sobreviurem. Tampoc és que prohibeixin l'Instagram.
No.
Podries ser la nova Miuccia Prada.
Tenen sort de poder comptar amb tu.
Jo l'he tingut.
Molta.
Per Marcello Muratori.
Salut!
Us he de donar les gràcies a tots vosaltres.
Però sobretot... a tu, Emily.
Has canviat la meva vida.
La de tots.
I sí, aquesta empresa m'importa molt,
però el que més m'importa...
ets tu.
Nico?
No volies dir alguna cosa?
- Sí, gràcies. - Apa, jo també rebré un discurset?
Ho he passat molt malament amb això de la meva família.
I tu m'has recolzat en tot moment.
La veritat és que no seria aquí si no fos per tu.
Vosaltres ens feu ser els homes que som.
Ja, és que som fantàstiques.
Què? No!
Ai, no...
T'estimo, però no puc.
Què?
No em puc casar amb tu.
És que... no puc deixar-ho tot a París per mudar-me a Solitano.
Aquella vida no és per a mi.
I l'anell tampoc.
Què...?
El guardava per a en Nico.
És per a mi?
Mindy,
t'estimo.
Estic enamorat de tu des que vam anar junts a l'institut.
Vull passar amb tu la resta de la meva vida.
Així doncs...
Ai!
Et vols casar amb mi?
- No diguis que no. - No! Vull dir... Sí!
És a dir... Oui o sì, com ho vulguis dir!
Espera.
Mare meva, un anell. Que maco...
- T'estimo. - I jo a tu.
- Ostres, és de debò? - Sí.
Felicitats.
Me n'alegro moltíssim.
Ho sento.
Em moro de vergonya.
Vaig veure l'anell i... Estava feta un embolic. No sabia...
Creia que...
Ho sento.
M'han pujat els fums al cap.
Això creus?
Perquè jo m'ho imaginava de cara al futur.
Jo també.
Però quan creia que anava de debò...
T'has adonat del que penses de debò.
Tinc la vida muntada a París.
I m'hi he deixat la pell, d'acord?
I m'encanta.
Vull que en formis part.
A mi m'encanta París, però només perquè hi ets tu.
Casa meva és Solitano, Emily.
Ja ho sé.
Tant de bo t'hi pogués acompanyar.
Però no pots.
És un somni preciós.
Però no és el meu.
Em sap greu això vostre.
Sé que l'estimes.
Sí,
però volem coses diferents.
I, si em mudés a Solitano,
em sentiria com una princesa tancada a la torre.
Seria un conte de fades bonic.
Sí, però al final, només era això: un conte de fades.
Ja.
Tu sí que has trobat el teu príncep blau.
És fortíssim, oi?
En Nico ja m'està oferint dates per a la boda.
Mons pares encara no ho saben.
No demanarà la teva mà al teu pare?
No!
Perquè voldrà controlar-ho tot. Ja el trucarà quan ens haguem casat.
Mindy!
Què? A més, no suporto les bodes.
Només m'importa el comiat de soltera.
Això sí que ho controlaré jo.
Podríem anar a Míkonos.
- Espera, no! A Eivissa. - No me n'ocupava jo?
Oi tant.
Hola, noies.
- Hola. - Hola.
Ja heu tornat?
Justament ahir.
- Com va el restaurant? - Molt bé.
Ara venia a repassar el pressupost.
Ah, amb el nou xef guapo. Com és?
De fet, és una dona.
Millor per a tu.
- Bé, hauríem d'anar tirant... - Sí.
I això?
És...
- S'ha promès amb en Nico. - Sí.
Es casaran!
Quan m'ho pensaves dir?
Ho acabo de fer.
No. M'ho ha dit l'Emily.
Bé, en aquests casos se sol dir "felicitats".
Doncs només et puc dir que bona sort.
Comets un greu error.
Alfie.
Ella ja m'ha entès.
Què hi ha entre vosaltres dos?
Res.
Alguna cosa hi deu haver.
Encara n'estàs penjada?
Ai, Min.
Però què dimonis estic fent?
AGÈNCIA GRATEAU
Emily!
Has tornat.
Encara treballo aquí, oi?
Érem a punt d'enviar-te les coses a Solitano.
Menys la grapadora rosa.
És que m'encanta.
No me'n vaig a Solitano.
En Marcello i jo hem tallat.
Em sap greu.
Gràcies, Sylvie. Cre...
Creia que era el definitiu.
Però em vaig adonar que aquella no era la vida que volia.
- M'alegro que siguis aquí. - I jo.
Però t'he d'explicar una cosa.
L'agència l'ha passada magra. Gairebé la tanco.
Què? I no m'ho vas dir?
T'ho volia estalviar.
Però la salvació ens ha caigut del cel.
He aconseguit un soci inversor i seguirem oberts.
Potser hi haurà alguns canvis.
Qui és?
Qui vol xampany?
Ai, no.
Bé, és La Marca Prosecco. Legalment, no puc beure una altra cosa.
Ella és la salvació? No anava escanyada?
Ja no, reina.
Quedar-me viuda va ser fort, però més que em deixés el palazzo.
El grup hoteler Four Seasons m'ha fet una oferta espectacular.
Volen que sigui el primer Four Seasons Palazzo del món.
I ara soc codirectora de l'Agència Grateau.
Hòstia, ens ho passarem bomba!
Besuc a la planxa amb salsa de cítrics i tàperes.
És el que hem pescat avui?
Diria que tot el que heu pescat eren carpes.
Vaja.
Per a en Gabriel,
qui ens ha alimentat de meravella des de Koh Samui fins a Creta.
Per a en Gabriel.
Gràcies i bon profit.
Ai, Gab...
Volia dir-te que hem decidit passar la resta del mes
a la casa de Londres.
Tens unes setmanetes de vacances aquí a Grècia.
Avantatges de la feina.
Que...
- Gràcies. - De res.
Te les has guanyat.
QUE SÀPIGUES QUE L'EMILY HA TORNAT A PARÍS.
JA NO ESTÀ AMB EN MARCELLO.
FES EL QUE VULGUIS AMB AQUESTA INFORMACIÓ
COM VAM QUEDAR, UNA POSTAL AMB SEGELL.
EM PERDO EN LA MAR SENSE TU. VINE A GRÈCIA. GABRIEL.
DES DE GRÈCIA AMB AMOR
- Podries enviar això? - Sí, xef.
Gràcies.
Subtítols: Cristina Riera Carro