‎UN SERIAL ORIGINAL NETFLIX
‎CABANA
‎CABANA DE SCHI ELK VALLLEY
‎Vezi? Exact cum am spus!
‎Ai auzit? Asta e puterea propanului!
‎Acum mă crezi?
‎- Ce e? ‎- Rămâi cu noi.
‎Vezi? Nu mințeam.
‎Ia te uită! Avem apă, mâncare și căldură.
‎Avem electricitate.
‎Ți-am spus!
‎Am auzit de locul ăsta.
‎N-am mai fost aici, dar am auzit.
‎Ce? Haide!
‎Nu?
‎Ia uite! Hai!
‎Ăsta e raiul.
‎Ce ai spus?
‎Haide!
‎Scuze!
‎Vise plăcute, fetelor!
‎Apă.
‎Vrei să faci duș?
‎Îți spăl părul.
‎N-am nevoie.
‎Fă tu prima.
‎VISE PLĂCUTE
‎Mamă.
‎Plecăm mâine?
‎Sigur că da.
‎Bine.
‎O să te simți mai bine după un duș.
‎În curând. N-am nevoie deocamdată.
‎Îți amintești cum te făceam să adormi?
‎- Cântam. ‎- Nu, te rog.
‎Te iubesc enorm.
‎Și eu te iubesc.
‎Deci suntem de acord.
‎Ce toantă ești!
‎Nu-ți face griji pentru mâine.
‎Vom ajunge acolo…
‎înaintea tuturor.
‎O să urcăm în avion, promit.
‎Stau de gardă prima.
‎- Dormi puțin. ‎- Odihnește-te tu.
‎- Anna. ‎- Mi-e bine. Nu-s obosită.
‎Cum să nu fii obosită?
‎Nu știu.
‎Mereu ai vrut ‎să inventez o poveste pentru tine.
‎E mai greu decât crezi.
‎Deci…
‎O alegeam…
‎pe cea…
‎cu șoarecele…
‎care a intrat în brutărie…
‎și a mâncat toată mâncarea.
‎Apoi îmi cereai să-ți fac o listă ‎cu tot ce a mâncat șoarecele.
‎Spuneam: „Gogoși.”
‎Iar tu: „Și mai ce, mami?”
‎Iar eu spuneam…
‎Spuneam…
‎„Pâinea.”
‎„Și mai ce, mami?”
‎„Fursecurile.”
‎„Și mai ce, mami?”
‎„Și torturile?”
‎„Da, torturile.”
‎Apoi…
‎șoarecele făcea prea mult zgomot…
‎și trezea pisica.
‎Ceva de genul ăsta.
‎FANTOME
‎URME DE PICIOR
‎NU DERANJAȚI
‎Boone!
‎ÎNVIERE
‎Anna?
‎- Ce e? ‎- Unde naiba e fiica mea?
‎Nu e cu tine?
‎Mamă!
‎Ce faci, Rose?
‎ULTIMA CINĂ
‎Vedeți, gazul ne ajunge vreo 40 de zile.
‎Pe puțin!
‎Și avem mâncare, băutură și provizii ‎să ne ajungă un an.
‎I-am spus ei. Nu-i așa?
‎Ți-am spus, nu? Da!
‎Nu-i așa că ți-am zis de locul ăsta?
‎I-am spus. ‎Nu m-a crezut, dar i-am spus eu!
‎Până când rafturile și butoaiele…
‎seacă!
‎Obișnuiam să facem vin.
‎Familia mea.
‎Locuiam pe un deal.
‎Știam despre locul ăsta.
‎Le poți întreba.
‎Le-am spus.
‎Întreabă-le.
‎Știam de locul ăsta. Vezi asta?
‎Văd.
‎Rămâi cu mine…
‎și îți arăt multe.
‎Cunosc mulți oameni.
‎Paturi moi.
‎Uși securizate.
‎Vă garantez ‎că nu sunt indivizi infectați aici.
‎Nada. Nadie.
‎Ești sigur?
‎Sunt sigur de asta.
‎Ați verificat toate camerele?
‎- Sigur că da! ‎- Ba nu.
‎- Ce? ‎- Nu le-ai verificat. Sunt aici.
‎Ba pe naiba!
‎Nu o asculta. E vrăjeală.
‎Cu tot respectul cuvenit, fato, ‎nu e nimeni aici.
‎Bine…
‎Mă doare-n cur.
‎Îmi prinde bine un acoperiș ‎pentru o noapte.
‎Câte nopți vrei!
‎Poate toate.
‎Poate toate!
‎Pentru toate!
‎Și pista?
‎Ducă-se dracului!
‎Da, dă-o dracului!
‎Înțelegi ce zic?
‎Înclin spre „ducă-se dracului” ‎în clipa asta.
‎Prefer un acoperiș și mâncare caldă.
‎Apoi?
‎Nu e nicio pistă.
‎El a zis că este.
‎El a zis?
‎Da.
‎Doar dacă nu minte.
‎Eu nu mint.
‎Ți-am spus deja, spun adevărul mereu.
‎- Am mințit? ‎- Deci există?
‎Da, evident că există!
‎- E în apropiere? ‎- Da!
‎Și de ce să rămânem aici?
‎- N-a spus să stăm aici. ‎- Ba da.
‎- Nu, am spus… ‎- A zis că putem rămâne.
‎Așa e! Ascultă-ți mama.
‎Du-te dracului!
‎Nu mă insulta!
‎Nu vreau scandal.
‎Nu vreau probleme.
‎E doar obosit, atâta tot.
‎Sigur că da.
‎A fost o călătorie lungă.
‎Povestiți-mi.
‎Vă știți de mult, nu?
‎Da…
‎De mult.
‎Mi se întâmplă mereu.
‎Cunosc oameni.
‎Călătorim împreună…
‎Apoi, fără vreun motiv aparte…
‎ne despărțim.
‎Apoi îi văd din nou.
‎După câteva luni…
‎îi văd în alt loc.
‎Parcă…
‎suntem cu toții somoni.
‎Înotam în amonte…
‎dar suntem… pe același râu.
‎Poate…
‎Poate că nu am rămas prea mulți.
‎Asta e!
‎Asta e, da!
‎Atunci de ce n-am merge la pistă?
‎Cred că întrebarea mai bună e…
‎de ce am merge?
‎Ca să urcăm în avion.
‎Și unde să mergem?
‎Altundeva.
‎Să mergem altundeva.
‎Oamenii mereu vor să meargă ‎în altă parte.
‎Mereu caută aurul ‎de la capătul curcubeului!
‎Draga mea…
‎poți găsi raiul pe Pământ, dacă vrei.
‎Sau iadul.
‎Dacă așa vrei.
‎Vezi cu ce am de-a face, omule? ‎Ce nebunie!
‎Poate că nu există alt loc.
‎Poate e mai bine să stăm pe loc.
‎Să așteptăm să treacă.
‎Da?
‎Ție ți-e ușor să vorbești.
‎Zău? Cum așa?
‎Știi tu.
‎- Anna. ‎- Las-o să vorbească.
‎Continuă. Zi-mi de ce.
‎- Fiindcă ești pe moarte. ‎- Alo!
‎Mie mi se pare că arată bine.
‎A fost un drum lung.
‎E obosit.
‎Da.
‎Să-ți spun o poveste.
‎Te rog!
‎Vezi tu…
‎am fost mort.
‎Am văzut cealaltă parte și toate alea.
‎- Te cred. ‎- Crede-mă, frate!
‎Zăceam într-un șanț…
‎printre morți.
‎Lăsat la mila șobolanilor și viermilor.
‎Am fost mort.
‎Îmi pare rău să aud asta.
‎- Dar m-am ridicat. ‎- Incredibil!
‎Se poate spune și așa.
‎Vezi tu…
‎încă aveam niște întrebări.
‎Zăceam în șanțul ăla…
‎Mă stingeam…
‎și am auzit vocea mamei mele.
‎Mă implora.
‎Mă striga pe nume.
‎Mă implora să mă căiesc ‎înainte să fie prea târziu.
‎Căci nu se știe niciodată.
‎Chiar dacă nu crezi în nimic,
‎nu strică să bagi o fisă.
‎Și ia uite…
‎A spus că-i voi lipsi enorm.
‎Așa că trebuie să fac tot ce pot ‎să ajung în rai…
‎ca s-o revăd.
‎Să mă căiesc.
‎Asta e tot.
‎Ai făcut-o?
‎Nu.
‎Încă nu.
‎Dar… La naiba!
‎Știu unde mă duc.
‎Nimic nu poate schimba asta.
‎Anna.
‎Am făcut desert.
‎ÎNFRUNTARE
‎Scuze!
‎Chestia e…
‎Sunt blocată.
‎Acum sunt altcineva.
‎Nu contează ‎dacă-mi place persoana asta sau nu.
‎Asta sunt.
‎Nu pot decât să am grijă de ea ‎și de nimeni altcineva.
‎E limpede ca „bună ziua”.
‎Viața mea are un singur sens.
‎Ea.
‎Tot restul lumii poate să se ducă naibii.
‎Fiindcă probabil o să moară.
‎Deci…
‎Nu-mi pare rău.
‎Aș vrea să regret…
‎dar nu pot.
‎N-am avut de ales.
‎Frate…
‎Aș vrea să pot să iau o pauză.
‎Să mă odihnesc puțin.
‎O noapte de somn m-a obosit și mai tare.
‎Ei bine…
‎Ce-a fost a fost.
‎O să verific desertul.
‎DESERTUL
‎Ce dracu' ai făcut?
‎Plecăm.
‎VALEA
‎Când ajungem la pistă?
‎Mâine.
‎Va fi mai cald în vale?
‎Da, poate.
‎Ai spus că o să fie soare.
‎Zău?
‎Da.
‎ODIHNĂ
‎Unde e?
‎Știi…
‎De fiecare dată când închid ochii…
‎cred că vor rămâne închiși.
‎Dar, cumva…
‎mă tot trezesc.
‎Poate că așteptam pe cineva.
‎Înțelegi?
‎Vezi tu, de asta ești pe felia mea.
‎Ești mereu pe fază.
‎Nu-ți scapă nimic.
‎Ai avut dreptate.
‎Despre mine.
‎Sunt dus de mult.
‎Dar nu am putut să plec. Nu acolo.
‎Nu așa.
‎Nu ca ceilalți.
‎Dar…
‎mi-am găsit locul de odihnă.
‎E tot ce-mi doresc.
‎Puțină odihnă.
‎Dar…
‎n-am putut s-o fac singur.
‎Trebuia să mă asigur, ‎căci nu se știe niciodată.
‎Deci…
‎poți ajuta un prieten vechi?
‎Aș face la fel pentru tine.
‎Te rog.
‎Te rog!
‎Bine.
‎Bună fata!
‎Bine…
‎Încă arăt marfă, nu?
‎Nu-ți părăsi mama.
‎Niciodată.
‎Ai grijă de ea.
‎Haide!
‎Așa vezi!
‎Așa.
‎E-n regulă.