(japansk) Det er historiens hjul.
Den uendelige runddansen av årsak og virkning.
Og det er utmattende.
Sånn så Tolstoj også på det.
Han forsto at hjulet blir muliggjort
av vanlige folks arbeid.
Det gjør romanen så revolusjonerende.
Han sier sannheten.
Bando-kun, hvordan ser du på det?
Er du enig?
Jeg er enig i at Tolstojs hensikt var å skildre det temaet.
Men utførelsen kom til kort.
Det så ikke Nakazono-san.
I romanen
er karakterene aristokrater med tette bånd til den verdenen.
Vi mangler kaleidoskopet
av ekte menneskelig erfaring.
Et som ikke henter sitt syn fra de privilegerte klasser,
som så mange i dette rommet,
men heller beskriver en verden
der folket kjemper for å holde ut.
Det er et godt tema,
men utførelsen er ikke god.
På en måte var det ikke til å unngå,
siden den ble skrevet av Tolstoj.
Godt sagt, Bando-kun.
Du har igjen gjennomboret teksten.
Dere andre vil ha godt av å gjøre som ham.
La oss gå til niende bok.
ETT ÅR SENERE
Vi kan ikke gjøre det her.
Noen vil se det.
Jeg bryr meg ikke. La dem se.
Men jeg må til timen.
BASERT PÅ BOKEN AV MIN JIN LEE
Skynd deg, Mozasu.
Se nå.
Det går. Du klarte det!
- Lett. - Så enkelt.
Bare noen til. Fortsett.
Den der.
Trodde du virkelig at du ville slippe unna med det?
Goto-san...
Jeg ventet ikke å se deg her.
- Jeg trodde torsdager er... - Ti stille!
Hør etter.
Siden jeg liker din mors nudler så godt,
skal jeg vise deg nåde.
Bli med meg.
(koreansk) Gjorde du virkelig dette?
Se på meg.
Unnskyld.
Han blir straffet.
Det lover jeg.
Vi skal betale det tapte.
Straffe ham...
Hva godt gjør det?
Så hva?
Vi skal være mer påpasselige,
så han går på skolen...
Skolebøkene er ikke noe for ham.
Men han må gå på skolen.
Hva annet kan han gjøre?
La ham jobbe for meg.
I spillehallen.
Det er ærlig arbeid.
Og der havner han ikke i trøbbel.
Det skal jeg passe på.
Han er for ung.
Du hører ikke på meg, Bandosan.
Han er ikke som broren.
INNFRIELSE AV LÅN
Jeg har fått et brev om at lånet mitt er tilbakebetalt.
Det må være feil.
Jeg ser at innbetalingen er gjort
per overføring for tre dager siden for hele summen.
Men...
Kan du se hvem som betalte?
Det ser ut som innbetalingen kom fra Tokyo.
Solomon Baek. Han er kontoinnehaveren.
Er du sikker?
Helt sikker.
Jeg forstår.
Takk.
Ha en fin dag.
Hvem vet hva som foregår i en pachinko-hall?
Jeg er like bekymret som du er.
Men Goto-san ga meg sitt ord.
Han er ikke familie.
Han vil ikke ta seg av Mozasu som sin egen.
Hva skal vi gjøre da?
Fortsette å narre oss selv til å tro at han vil følge i Noas fotspor?
Det var annerledes under krigen.
Vi måtte gjøre alt vi kunne for å overleve.
Det gjorde alle.
Men det er over nå.
Tror du virkelig at problemene er over?
Men hvorfor må det være pachinko?
Det må da være noe mer respektabelt å gjøre.
Jeg ventet sånt snakk av svogeren min.
Ikke av deg.
TIL HERR YOSEB BANDO OSAKA, JAPAN
FRA HERR CHANGHO KIM PYONGYANG, KOREA
Liker du ikke boken?
Jeg elsker den. Det er ikke det.
Hva er det, da?
Å lese om alle disse lidelsene
og de desperate menneskene...
Det gjør meg sulten.
Jeg vet at det er rart.
Hvor kommer den fra? Denne glupske sulten.
Hva tror du om det?
Karakterene i boken er ikke deg.
Du trenger aldri å gå sulten
eller leve under så usle kår.
Likevel vil du fylle magen
for å bevise for deg selv at du aldri blir den som går uten.
Men selv etter det, med stappfull mage,
innser du at du egentlig ikke kjente smaken av noe.
All den maten smakte som papir.
Ta meg med til rommet ditt.
Jeg vil ha deg.
Jeg er lei for det.
Jeg har min ukentlige middagsavtale.
Din mystiske velgjører.
Ikke kall ham det.
Men er det ikke sant?
Han betaler for hybelen din...
Det gjør jeg for vår skyld.
Og jeg vil møte ham.
Jeg har sagt at det aldri vil skje.
Men hva er galt med ham?
Er han et slags monster?
I disse månedene vi har vært sammen,
har jeg nektet deg noe?
- Nei, men... - Så tillat meg denne ene tingen.
Det er det eneste jeg vil be deg om.
Du kan aldri få møte ham. Forstår du det?
Lov meg en ting, da.
I kveld når du er sammen med denne mystiske personen,
og du spiser den dyre middagen,
skal du nyte hver eneste bit
til det er like før du sprekker.
Noa,
du og jeg, la oss ha alt.
Vi bygger så visst opp en drøm.
Men vi gjør drømmen til virkelighet.
Antall medlemskap begrenses til 500,
og for 20 minutter siden
var det bare 47 igjen.
Vi regner med byggestart om 90 dager.
Og vi venter å åpne golfbanen før neste sommer.
Unnskyld meg. Hvordan skal dere takle mangelen på arbeidskraft?
Med så mye bygging i byen
hører jeg at det er blitt vanskelig å finne arbeidere.
Jeg forsikrer
at partnerne våre har situasjonen under kontroll.
Vi skal ikke ha mangel på arbeidskraft.
Vær så god.
Det går rykter om et mulig eiendomskrakk.
Har du noe syn på det?
Mitt syn?
Jeg synes det er et artig rykte.
Historien forteller oss at etter slutten på andre verdenskrig
har eiendomsprisene aldri falt i dette landet.
Her i Tokyo er fast eiendom gull verd.
Og i nærmeste framtid
vil Japan overta over USA
som verdens største økonomi.
Tenk over det.
USA som nummer to.
Så hva har vi å bekymre oss for?
Hvem vil høre om spaet?
Det skal kles i den fineste italienske marmor...
Så jeg har ingen problemer i vente?
Takket være din sjenerøse støtte
gir de gjenstående riksdagsmedlemmene etter.
Det blir ingen flere hindre.
Veldig bra.
Og prisen?
Førti millioner yen.
Jeg vet at det ikke var det du håpet,
men det er en god handel...
Tretti millioner yen.
Ikke mer.
Men, Koh-san...
Bare fordi du sier det,
blir det ikke lett å overtale de andre riksdagsmedlemmene.
Venter du noen?
Ja. En veldig viktig gjest.
Jeg mente ikke å forstyrre.
Jeg kan vente i lobbyen.
Slett ikke.
Jeg ville at dere skulle møtes.
Sett deg.
Dette er Kurogane-san.
Jeg vet hvem du er. Jeg ser deg ofte i avisene.
Avhengig av avisen
er jeg enten nasjonens framtid...
...eller landeplage.
Alt er veldig gunstig.
Og hvem er denne unge mannen?
Han er en av neste generasjons beste hoder.
Men dessverre altfor beskjeden.
Vi må få det ut av ham.
Og hva driver du med?
Jeg er andreårsstudent.
Ved Waseda.
- Hvilke studieplaner har du? - Politikk.
Det er et godt valg.
Hvis du er så lovende som Koh-san sier,
tar det neppe lang tid før jeg ser navnet ditt i avisene også.
Hva heter du?
Baek.
Noa Baek.
Vi møtes utvilsomt igjen.
Jeg må gå.
Før du går.
Neste gang vi møtes, venter jeg at tallet er 30.
Du finner litt mer enn vanlig i dag.
Jeg hører at du har giftet deg og fått et nytt hjem.
Anse det som mine gratulasjoner.
Går du ut igjen?
Jeg vil trekke frisk luft.
Er det noe annet?
Hva er dette?
De er fra ham.
Unnskyld.
Jeg gjemte dem for deg.
I dag prøver vi den med jordbær.
Det er bra å prøve nye ting.
Har det skjedd noe?
Sønnen min...
Han mistenkte at du ble venn med meg
for å ta pengene våre.
Så han hyret en detektiv for å sjekke deg.
Han gjorde hva?
Han skulle ikke ha gjort det,
men motivene hans var gode.
Han var bekymret for meg.
Og han fant noe.
Krigen.
Det er lenge siden.
Du var ung, men likevel...
Jeg...
Jeg er en morder.
Hva gjør du her?
Fortsatt her, ser jeg.
Rydder fortsatt etter rotet hans.
Yoshii-san stilte et spørsmål.
Gi oss et øyeblikk.
Ikke vær redd, Sugihara.
Jeg har tatt meg av ham før.
Jeg kommer for å si noe klart.
Hold deg unna sønnen min. Kutt båndene til ham.
Det er umulig.
Sønnen din skal tjene mye penger for meg.
Har du ikke tatt nok fra meg alt?
Er det sånn du ser på det?
Det er interessant.
Jeg ønsket aldri din bestefars kjærlighet.
Jeg ba aldri om det.
Det var hans valg...
Du kom for å snakke om Solomon.
Og jeg forteller deg
at han har tatt sitt valg.
Som du gjorde for mange år siden.
Har du problemer med det, kan du snakke med ham.
For uansett hva problemet mellom dere er,
så er det ikke min skyld.
Men vi vet begge
at jeg kunne knust deg da.
I stedet viste jeg nåde.
Så hør på meg nå.
Skader du sønnen min, blir det ikke mer nåde fra meg.
Du vet hva jeg er i stand til.
Forstått?
Hei!
Gi meg to bokser.
Og sigaretter.
Behold resten.
Han vil ha to bokser.
Du.
Jeg tar meg av dette.
Fortsett å vaske.
Yoshii-san, velkommen.
Og med Mamoru i dag...
Jobber du virkelig her?
Men hvor gammel er du?
Femten.
Og du?
Sju.
Er det bestefaren din?
Vet du ikke hvem han er?
Nei, det gjør jeg ikke.
Mamoru.
Er du ferdig med Brødrene Karamasov?
Selvsagt.
Hva syntes du om den?
Har du lest den?
Jeg leser alt det du leser, Noa.
Alt det fagene dine krever.
Hvorfor det? Du er en opptatt mann, Koh-san.
Fordi jeg aldri fikk muligheten.
Noa, jeg ble motivert av din kjærlighet til bøker.
Men de bøkene er ikke framtiden din.
Jeg går ikke inn i politikken.
Jeg vil bli lærer.
Kom du helt til Waseda for å bli lærer?
Det er latterlig.
Så mange dører åpner seg for deg.
Du forstår det bare ikke.
Det gjør jeg,
men jeg har bestemt veien jeg går.
Hvem er du?
Beklager at jeg forstyrrer. Jeg er her for å møte vennen min.
Hva gjør du her?
Hvem er dette?
Jeg heter Akiko Nakazono.
En god venn av Noa.
Han inviterte meg.
Jeg ventet ikke gjester, men kom inn. Det er mer enn nok til alle.
Nakazono...
Er faren din Nakazono Hitoshi?
Statssekretæren?
Ja, det er faren min.
Noa, sett deg.
Vet du hvem jeg er?
Ja visst. Noa har snakket varmt om deg.
Vi diskuterte nettopp framtiden hans.
Framtiden hans?
For en alvorlig samtale.
Jeg tror han har en strålende framtid.
Det merket jeg da jeg møtte ham.
Men han må ønske det først.
Kanskje du kan hjelpe ham med det.
For framtiden.
Sayonara, for faen, Shiffley's.
Hei, du.
Når flyr du hjem?
Jeg drar ikke tilbake til USA.
Macao.
- Yoshii-san tilbød meg en jobb. - Som hva?
Drive den nye gamblingvirksomheten hans.
Hva med barna dine?
Hvem prøver jeg å narre?
De har klart seg så langt uten meg, og de har overlevd.
Kanskje i starten.
Mener du det?
Ja.
Men Macao?
Hvorfor ikke?
Jeg kom meg gjennom Tokyo. Det er et nytt stopp på veien.
Og vi vet begge at markedet kommer til å knekke sammen her. Tenk over det.
Jeg husker den første løgnen du fortalte meg.
Hva var det?
"Jeg blir ikke værende her."
Du er virkelig i trøbbel
når du begynner å tro på dine egne løgner.
Takk.
En til til ham.
Det var ikke ment som en løgn.
Men takket være Abe er jeg her.
Den fyren er nok fortørnet nå.
Greit for meg.
Så lenge han forbanner meg.
Du har ikke et hint av medfølelse med ham?
Ikke en smule. Det har jeg ikke råd til.
Takk.
Faen ta alt sammen.
Han er ikke det monsteret du har beskrevet ham som.
Det handler ikke om det.
Var det meg, da?
Var du redd jeg skulle gjøre deg flau?
Jeg ba deg holde deg unna dette!
Jeg vil ta del i det.
Og jeg ber ikke om unnskyldning.
Tror du jeg er en du kan leke med?
En du kan more deg med
fordi du er en naiv, rik jente...
Hvordan våger du å snakke sånn til meg?
Tror du ikke jeg ser det?
Hvordan du nyter å vekke reaksjoner hos folk.
Du og den koreanske elskeren din.
For en skandale.
Du er så desperat etter oppmerksomhet,
at du er patetisk.
Jeg bryr meg ikke om hva andre synes om meg.
Det er forskjellen på oss.
Du lar andre definere deg.
Tenk over det.
- Hvem er egentlig den patetiske? - Gå.
Nei.
Jeg gir ikke slipp på deg.
Jeg vil ikke ha deg lenger.
Fordi jeg vet sannheten?
Er det derfor?
Hva tror du at du vet?
Du vet ingenting.
Men du vet det, vel?
Den mannen er faren din.
- Koh Hansu er... - Jeg sa hold kjeft!
Jeg må snakke med Koh Hansu med en gang.
- Det er sent... - Slipp ham inn.
Jeg sier ifra om jeg trenger deg.
La oss sette oss.
Du skulle aldri møte henne.
Akiko. Hun brøt løftet sitt.
Så da jeg prøvde å slå opp,
sa hun noe aldeles latterlig.
Det er helt...
Det gir ikke mening.
Men selv om det er tåpelig å tro det er noe i det...
...så må jeg høre det fra deg.
Hva sa hun?
Hun sa...
...at du er...
...faren min.
Si at det ikke er sant!
Det er sant.
Jeg var fiskeforhandler da.
Jeg reiste mellom Osaka og Busan.
Jeg hadde ikke vært i hjemlandet mitt på nesten 16 år.
Jeg trodde ikke det ville påvirke meg, men det gjorde det.
Tvang du deg på henne?
Selvfølgelig ikke.
Men du utnyttet henne.
Det må du ha gjort!
Ønsker du å tro det?
At jeg narret en fattig landsens jente?
I stedet for å akseptere at hun elsket meg...
Det er ikke mulig.
Du er en grusom mann.
Korrupt!
Og egoistisk.
Hva med deg, da?
For blodet som renner gjennom meg,
renner gjennom deg også.
Ikke blodet til det fjolset du kalte far i alle disse årene.
Hvordan kan du kalle meg grusom?
Jeg så deg.
På gården den natten.
Hva så?
Hva var det jeg sa?
Se framover.
Noa.
Se alltid framover.
Den dagen...
...vet jeg at du hørte ordene mine.
Du så deg ikke tilbake.
Du er min.
Noa...
Vi kan endelig få slutt på dette skuespillet.
Gå hjem og legg deg.
I morgen vil du forstå.
Alt blir annerledes.
De legger seg flate.
Det skal jeg sørge for.
De var fienden.
Det var det vi ble fortalt.
De kom til å voldta kvinnene våre og rasere hjemmene våre.
Jeg trodde dem.
Jeg tenkte på kona mi,
barna vi skulle få
og foreldrene mine.
De var begge fortsatt i live da.
Vi var så utslitte.
Og sultne.
Og heten var nådeløs.
Insektene åt oss opp.
I alle de månedene var vi knapt i live.
Med de forholdene var vi knapt mennesker.
Jeg tenkte: "Vi kommer til å dø på denne måten."
Det var det jeg tenkte.
Og...
Da ordrene kom...
Gled sjelen min ut av kroppen...
Og jeg gjorde som de sa.
Men det var ikke den siste ordren.
Det var en til.
"Glem alt."
Det var det de sa.
Jeg fulgte den ordren.
Vi var alle dumme
som trodde at fortiden kunne bli glemt.
Hva skal vi gjøre, da?
Tilbringe resten av livet lenket til den?
Jeg ønsker deg alt godt.
Og sånn er det
Det er ingen tvil
Men hvorfor så mye ståk Fordi jeg ber
Å være sammen i 500 år?
Er dette
Skjebnens lune?
At framtiden min
Nå virker mørk
Sånn er det Det er ingen tvil
Noa.
Hva gjør du her?
Mor.
Hva er i veien?
Bare...
Jeg ville se ansiktet ditt.
Har det skjedd noe på skolen?
Er det for vanskelig?
Nei.
Jeg elsker å være der.
For første gang
er det som om jeg kan gjøre hva som helst.
Så hvorfor...
Fortell.
Hvorfor er du her?
Jeg sa det.
Jeg ville se deg.
Jeg drar tilbake nå.
Alt nå?
Du kom nettopp.
Bli i natt.
Du kan dra i morgen.
Det kan jeg ikke.
Jeg må dra.
Jeg har planer med en venn.
Da skal jeg følge deg til toget.
Nei da.
Jeg vet hvor lang dagen har vært for deg.
Jeg vil at du skal hvile, mor.
Ta vare på deg selv.
Noa...
Alt er i orden, mor.
Noa.
Har dere sett sønnen min?
Noa! Noa!
Her er siste nytt.
Nyheten om Wae Enterprises direktør Masaru Abes selvmord
sender sjokkbølger gjennom finanskretsene.
Mr. Abe var en prominent skikkelse
inntil kontrovers nylig overskygget hans siste utviklingsprosjekt.
Liket hans ble funnet tidlig i morges i Chubu Sangaku nasjonalpark.
Vitner på stedet
beskrev at en mann falt fra toppen av en klippe.
Da politiet kom til stedet,
fant de herr Abes sko, men ikke noe selvmordsbrev.
Etterforskningen pågår fortsatt.
I andre nyheter...
Hvor kan han være uten penger eller noen å gå til?
Mennene mine leter fortsatt
gjennom hele landet.
Det har gått flere uker!
Vi har lett overalt.
Det er ikke spor av ham.
Jeg skal finne ham uansett hva.
Jeg gir ikke opp.
Se på oss.
Det er vår skyld.
Det var nødt til å gå sånn.
Ikke snakk tull.
Det er sant!
Vi knuste ham.
Nei.
Sunja, alle dine ofre,
alle mine synder,
vi gjorde alt for ham.
Han sa at han ikke ville ha det.
Og jeg skulle visst bedre.
Den kvelden...
...kom han for å ta farvel.
For å be meg ikke være bekymret. Han trengte å si det.
Det var velsignelsen hans.
Han er borte.
Det er ikke spor av ham.
Sunja.
Koh-san!
Hvorfor sa du ikke at du er tilbake i Osaka?
Skål!
Å nei!
Jeg er full.
Koh-san, vil du leke?
Koh-san?
Forsvinn!
Fortsett!
Da jeg var liten,
fortalte faren min om hestene som løp rundt fri i Yeongdo.
Chollima-hestene.
Natt og dag løp de.
Så fort at skyggene ikke kunne holde følge,
og kroppene deres måtte skille lag med skyggene.
Mozasu,
Jeg...
Jeg lurer noen ganger på...
Hvorfor klarer noen mennesker å overleve,
og andre ikke?
Er det de som finner skyggen sin,
og de som ikke gjør det?
For en kropp
kan ikke leve uten skyggen sin.
De skyggene forteller oss
hvem vi er.
Hva det enn er,
så er du og jeg her.
Selv om så mange av de vi har elsket, er borte,
så er vi her,
sittende ved dette bordet.
Og Solomon er også her.
Unnskyld meg.
Trenger du en arbeider?
Jeg leter etter en jobb.
Du er vel ikke en av de koreanerne?
Nei.
Ikke jeg.
Jeg arbeider hardt.
Det lover jeg.
Ja vel.
La oss se hvordan det går.
Jeg glemte å spørre om navnet.
Det er Ogawa.
Ogawa Minato.
PACHINKO
Tekst: Evy Hvidsten