(japoniškai) Tai istorijos ratai.
Be paliovos besisukančios priežastys ir pasekmės.
Tikrai, tai vargina.
Tolstojui irgi taip atrodė.
Jis suprato, kad tą ratą suka
paprasto žmogaus triūsas.
Dėl to šiame romane tiek daug įžvalgų.
Jis sako tiesą.
Bando-kun, kaip tau atrodo?
Ar sutinki?
Sutinku, kad Tolstojus siekė perteikti šią temą.
Tačiau tikslo taip ir nepasiekė.
Nakadzono-san to nepastebi.
Romane
veikėjai yra aristokratai arba artimai susiję su tuo pasauliu.
Trūksta tikros
žmogiškos patirties kaleidoskopo.
Kuris nesiremtų privilegijuotos klasės požiūriu,
kaip kad daugelis šioje auditorijoje,
bet perteiktų pasaulį,
kuriame žmonės vargsta, kad išgyventų.
Žinoma, tema gera,
bet jos išpildymas – nevykęs.
Mano akimis žiūrint,
ši knyga – niekam tikusi.
Gerai pasakyta, Bando-kun.
Ir vėl permatei išorinį teksto blizgesį.
Būtų gerai, jei visi likusieji pasektumėte jo pavyzdžiu.
O dabar atsiverskime Devintą knygą.
PO METŲ
TOKIJAS, 1951 M.
Negalim čia šito daryti.
Kas nors pamatys.
Man nerūpi. Tegul mato.
Bet man reikia į paskaitą.
PAGAL LI MINDŽIN KNYGĄ
Paskubėk, Modzasu.
Žiūrėk.
Žiūrėk, veikia! Tau pavyko!
- Juokų darbas. - Taip lengva.
Tik dar truputį. Nesustok.
Tą.
Tikrai tikiesi išsisukti?
Goto-san...
Nesitikėjau, kad čia būsite.
- Maniau, ketvirtadieniais jūs... - Patylėk!
Atidžiai paklausyk.
Aš labai mėgstu tavo motinos makaronus,
todėl pabūsiu gailestingas.
Eik su manimi.
(korėjietiškai) Tikrai taip padarei?
Žiūrėk į mane.
Atsiprašau.
Jis bus nubaustas.
Duodu jums žodį.
Padengsime jūsų nuostolius.
Jį nubausite...
Ir kas iš to?
Kas bus po to?
Būsime atidesnės,
prižiūrėsime, kad eitų į mokyklą...
Tie vadovėliai – ne jam.
Bet jis turi lankyti mokyklą.
Ką daugiau jis gali daryti?
Leiskit jį dirbti pas mane.
Salone.
Tai sąžiningas darbas.
Ir ten jis neįklius į bėdą.
Aš tuo pasirūpinsiu.
Jis per mažas.
Negirdite manęs, Bando-san.
Jis – ne jo brolis.
PASKOLOS IŠMOKĖJIMO PRANEŠIMAS
Turiu čia laišką, kuriame parašyta, kad mano paskola išmokėta.
Turbūt įsivėlė klaida.
Matau, kad buvo atliktas mokėjimas.
Prieš tris dienas pervesta visa suma.
Bet...
Ar matote, kas atliko pervedimą?
Regis, pervedimas atliktas iš Tokijo.
Solomonas Bekas. Pervesta iš jo sąskaitos.
Jūs tuo tikra?
Aš įsitikinusi.
Supratau.
Ačiū.
Geros dienos.
Kas žino, kas dedasi pačinko salone?
Man neramu ne mažiau nei tau.
Bet Goto-san davė man žodį.
Jis nėra šeimos narys.
Neprižiūrės Modzasu kaip saviškio.
Ką tada darysime?
Apgaudinėsime save, kad jis seks Noa pėdomis?
Karo metais buvo kitaip.
Turėjome daryti viską, kad išgyventume.
Visi tą darė.
Bet tie laikai jau praėjo.
Tikrai manai, kad pavojus praslinko?
Bet kodėl būtinai pačinko?
Juk tikrai yra padoresnių darbų.
Tokių žodžių tikėjausi iš svainio.
Ne iš tavęs.
P. JOSEBUI BANDO OSAKA, JAPONIJA
NUO P. KIM ČANGHO PCHENJANAS, KORĖJA
Knyga tau nepatinka?
Patinka. Ne dėl to.
O kas yra?
Kai skaitau apie visas tas kančias
ir tuos į neviltį puolusius žmones...
išalkstu.
Žinau, tai keista.
Iš kur jis kyla? Tas nepasotinamas alkis.
Ką tu manai?
Veikėjai knygoje, jie – ne tu.
Tau nereikia nerimauti dėl alkio
ar gyvenimo vargingomis sąlygomis.
Bet vis tiek nori prikimšti pilvą,
kad įrodytum sau, jog tau niekad neteks badauti.
Bet net ir po to, kai tavo pilvas prikimštas,
suvoki, kad nejautei jokio skonio.
Viso to maisto skonis buvo lyg popieriaus.
Veskis mane į savo kambarį.
Aš tavęs geidžiu.
Atsiprašau.
Einu į savaitinį susitikimą per vakarienę.
Tavo paslaptingasis geradarys.
Nevadink jo taip.
Bet tai tiesa, ar ne?
Jis moka už tavo kambarį pensione...
Darau tai dėl mūsų.
Ir aš noriu su juo susipažinti.
Sakiau, to nebus.
Bet kas su juo negerai?
Ar jis koks nors pabaisa?
Per tuos kelis mėnesius, kuriuos esam kartu,
ar esu neišpildęs kokio tavo prašymo?
- Ne, bet... - Tada nusileisk man dėl šio vieno dalyko.
Daugiau niekad nieko tavęs neprašysiu.
Negali niekad su juo susitikti. Supranti?
Tada pažadėk man vieną dalyką.
Šįvakar, kai būsi su tuo savo paslaptingu asmeniu
ir valgysi tą prabangią vakarienę,
mėgausiesi kiekvienu ypatingu kąsniu,
kol pilvas ims plyšti.
Noa,
tu ir aš, turėkime viską.
Išties, statome svajonę.
Bet verčiame šią svajonę realybe.
Narių skaičius neviršys 500,
prieš 20 minučių
buvo likusios tik 47 vietos.
Tikimės pradėti statybas po 90 dienų.
O iki kitos vasaros planuojame atidaryti golfo aikštyną.
Atsiprašau. Kaip spręsite pastaruoju metu atsiradusį darbo jėgos trūkumą?
Kai mieste vyksta tiek statybų,
girdėjau, kad tapo sudėtinga rasti darbo rankų.
Užtikrinu jus,
kad mūsų partneriai kontroliuoja padėtį.
Mums darbo jėgos nepritrūks.
Prašau, sakykite.
Sklando gandai apie galimą NT rinkos burbulo sprogimą.
Ar turite apie tai nuomonę?
Mano nuomonė?
Manau, tai smagus gandas.
Nes istorija mums rodo, jog nuo Antrojo pasaulinio karo pabaigos
žemės kainos šioje šalyje dar niekad nekrito.
Čia, Tokijuje, karaliauja nekilnojamasis turtas.
O artimiausioje ateityje
Japonija aplenks Jungtines Amerikos Valstijas
ir taps didžiausia pasaulio ekonomika.
Pagalvokite apie tai.
Amerika taps antrąja.
Rimtai, ko mums nerimauti?
Kas dar nori išgirsti apie spa?
Ji bus išklota geriausiu itališku marmuru...
Galiu tikėtis, kad daugiau keblumų nekils?
Dėl jūsų dosnios paramos
likusieji parlamento nariai persigalvojo.
Daugiau kliūčių nebus.
Labai gerai.
O kaina?
Keturiasdešimt milijonų jenų.
Žinau, kad ne to tikėjotės,
bet pasiūlymas vis tiek geras...
Trisdešimt milijonų jenų.
Ne daugiau.
Bet, Ko-san...
Vien dėl to, kad jūs taip sakot,
nėra taip lengva įtikinti kitus parlamento narius.
Ko nors laukiate?
Taip. Labai svarbaus svečio.
Nenorėjau sutrukdyti.
Galiu palaukti vestibiulyje apačioje.
Nėra reikalo.
Norėjau, kad judu susitiktumėte.
Prisijunk prie mūsų.
Čia Kurogane-san.
Žinau, kas jūs. Dažnai jus matau laikraščiuose.
Priklausomai nuo laikraščio,
esu arba šios didžios tautos ateitis
arba nelaimė.
Užtikrinu jus, visi atsiliepimai labai palankūs.
O kas šis jaunasis džentelmenas?
Jis – vienas šviesiausių naujosios kartos protų.
Tik, deja, pernelyg kuklus.
Dar išgyvendinsim šią jo savybę.
Ir kuo jūs užsiimate?
Esu antro kurso studentas.
Vasedos universitete.
- Ką planuojate studijuoti? - Politiką.
Nuostabus pasirinkimas.
Jei esate toks daug žadantis, kaip sako Ko-san,
neilgai trukus išvysiu ir jūsų vardą laikraščiuose.
Kuo jūs vardu?
Bek.
Bek Noa.
Neabejotinai dar susitiksime.
Aš jau turiu eiti.
Kol neišėjote.
Kai kitą kartą susitiksime, tikiuosi, kad bus 30.
Šiandien rasite truputį daugiau nei įprastai.
Girdėjau, susituokėte ir turite naujus namus.
Tebūnie tai mano sveikinimas.
Vėl išeini?
Maniau, bus ne pro šalį pakvėpuoti grynu oru.
Ar dar kas nors nutiko?
Kas čia?
Jie nuo jo.
Atsiprašau.
Slėpiau juos nuo tavęs.
Šiandien paragausime braškinių.
Gerai paragauti naujų dalykų.
Ar kas nutiko?
Mano sūnus...
Jis įtaria, kad nori su manim suartėti,
kad atimtum mūsų pinigus.
Todėl jis nusamdė privatų detektyvą, kad tavimi pasidomėtų.
Ką jis padarė?
Jis neturėjo daryti to, ką padarė,
bet jo motyvai buvo geri.
Jis nerimavo dėl manęs.
Jis šį tą iškapstė.
Karas.
Praėjo labai daug laiko.
Buvai jaunas, bet vis tiek...
Aš...
Aš esu žudikas.
Ką čia veiki?
Vis dar čia, kaip matau.
Vis dar srebi jo privirtą košę.
Jošis-san uždavė jums klausimą.
Palik mus minutėlei.
Nesijaudink, Sugihara.
Jau esu turėjęs su juo reikalų, ar ne?
Atėjau aiškiai pasakyti.
Nesiartink prie mano sūnaus. Nutrauk su juo ryšius.
Tai neįmanoma.
Tavo sūnus uždirbs man krūvą pinigų.
Ar dar neužtenkamai paėmei iš manęs?
Ar tau taip atrodo?
Įdomu.
Nenorėjau tavo senelio meilės.
Niekad jos neprašiau.
Jis pats taip nusprendė...
Atėjai pakalbėti apie Solomoną.
Ir sakau tau,
kad jis apsisprendė.
Kaip ir tu prieš daugelį metų.
Jei tau tai nepatinka, kalbėk su juo.
Nes kad ir kas nutiko tarp judviejų,
aš dėl to nekaltas.
Abu žinome,
kad galėjau tada tave sunaikinti.
Bet aš tavęs pasigailėjau.
Todėl dabar išklausyk mane.
Jei pakenksi mano sūnui, mano pasigailėjimo daugiau nelauk.
Žinai, ką aš sugebu.
Supratai?
Ei!
Atnešk man dvi dėžes.
Ir cigarečių.
Grąžą pasilik.
Jis nori dviejų dėžių.
Ei.
Aš tuo pasirūpinsiu.
Grįžk prie valymo.
Joši-san, sveiki atvykę.
Ir šiandien su Mamoru...
Tikrai čia dirbi?
Bet kiek tau metų?
Penkiolika.
O tau?
Septyneri.
Čia tavo senelis?
Nežinai, kas jis toks?
Ne, nežinau.
Mamoru.
Baigei skaityti „Brolius Karamazovus“?
Žinoma.
Ką manai apie knygą?
Jūs ją skaitėte?
Skaitau viską, ką skaitai tu, Noa.
Viską, ko reikia paskaitoms.
Kodėl? Jūs toks užsiėmęs žmogus, Ko-san.
Nes anksčiau neturėjau progos.
Noa, mane įkvėpė tavo meilė knygoms.
Bet tos knygos nėra tavo ateitis.
Aš neisiu į politiką.
Noriu būti mokytoju.
Įstojai į Vasedą, kad taptum mokytoju?
Nesąmonė.
Tau čia atsiveria tiek daug durų.
Tu to tiesiog nesupranti.
Suprantu,
bet pasirinkau savo kelią.
Kas tu?
Atsiprašau, kad pertraukiau, bet atėjau susitikti su draugu.
Ką tu čia veiki?
Kas ji?
Aš – Akiko Nakadzono.
Gera Noa draugė.
Jis mane pakvietė.
Svečių nelaukiau, bet prašau, visiems užteks.
Nakadzono...
Ar tavo tėvas – Hitošis Nakadzono?
Užsienio reikalų viceministras?
Taip, jis mano tėvas.
Noa, sėsk.
Ar žinai, kas aš?
Žinoma. Noa labai gražiai apie jus atsiliepė.
Kaip tik kalbėjomės apie jo ateitį.
Jo ateitį?
Koks rimtas pokalbis.
Tikiu, kad jo laukia nuostabi ateitis.
Pajutau tą, kai pirmą kartą susitikome.
Bet, visų pirma, jis turi jos norėti.
Gal galėtum jam su tuo padėti.
Už ateitį.
Sayonara, po galais, „Shiffley's“.
Ei, žmogau.
Kada skrendi namo?
Negrįšiu į Valstijas.
Į Makao.
- Jošis-san pasiūlė man darbą. - Kokį?
Vadovauti jo lošimo įmonei. Visai.
O kaip tavo vaikai?
Ką bandau apgauti, žmogau?
Jie tiek laiko gyveno be manęs ir išgyveno.
Žinoma, gal iš pradžių.
Bet tu rimtai?
Taip.
Bet į Makao?
Kodėl ne?
Išgyvenau Tokijuje. Tai tik dar viena stotelė kelyje.
Be to, abu žinome, kad rinka čia žlugs. Turėtum apie tai pagalvoti.
Vis dar prisimenu tavo pirmąjį melą.
Kokį?
„Aš čia ne visam laikui.“
Beje, žinai, kad tikrai įklimpai į bėdą,
kai pradedi tikėti savo melais.
Ačiū.
Dar vieną jam.
Tai neturėjo būti melas.
Bet Abės dėka aš čia.
Tas vyrukas dabar turbūt griežia dantimis.
Man tinka.
Jei tik keikia mane.
Nejauti tam vyrukui net menkiausio gailesčio?
Nė lašo. Negaliu sau to leisti.
Ačiū.
Velniop viską.
Jis nėra toks monstras, kaip atrodė iš tavo elgesio.
Ne tame esmė.
Tada kalta aš?
Nerimavai, kad pridarysiu tau gėdos?
Prašiau tavęs nesikišti!
Aš noriu būti to dalimi.
Ir neatsiprašinėsiu.
Manai, aš – tas, su kuriuo gali tik pažaisti?
Žaisliukas tavo pramogai,
nes esi naivi, turtinga mergina...
Kaip drįsti taip su manimi kalbėti?
Manai, aš nematau?
Kaip tau smagu provokuoti žmonių reakciją.
Tu su korėjiečiu meilužiu.
Koks didelis skandalas.
Taip beviltiškai trokšti dėmesio,
kad esi apgailėtina.
Man nerūpi, ką žmonės apie mane galvoja.
Tuo mes ir skiriamės.
Tu leidi, kad tave apibrėžtų kiti.
Pagalvok apie tai.
- Kuris čia iš tiesų apgailėtinas? - Išeik.
Atsisakau.
Aš tavęs nepaleisiu.
Aš tavęs nebenoriu.
Nes žinau tiesą?
Ar dėl to?
Ką manai, kad žinai?
Nieko tu nežinai.
Bet tu juk žinai, ar ne?
Tas vyras yra tavo tėvas.
- Ko Hansu yra... - Liepiau tau užsičiaupti!
LIUKSO APARTAMENTAI
Turiu dabar pat pasikalbėti su Ko Hansu.
- Dabar vėlu... - Įleisk jį.
Pakviesiu, jei tavęs prireiks.
Prisėskime.
Neturėjote su ja susitikti.
Su Akiko. Ji sulaužė man duotą pažadą.
Todėl, kai bandžiau viską užbaigti,
ji pasakė man tikrą nesąmonę.
Tai visiškai...
Absoliučiai nelogiška.
Bet nors ir kvaila manyti, kad jos žodžiai turi pagrindo...
Turiu išgirsti tai iš jūsų.
Ką ji tau pasakė?
Ji pasakė...
kad esate...
mano tėvas.
Pasakykit, kad tai netiesa!
Tai tiesa.
Tada buvau žuvų pardavėju.
Keliavau tarp Osakos ir Busano.
Nebuvau įkėlęs kojos į gimtinę kone 16 metų.
Nemaniau, kad mane tai paveiks, bet paveikė.
Paėmei ją jėga?
Aišku, kad ne.
Bet tu ja pasinaudojai.
Kitaip negalėjo būti!
Ar tuo nori tikėti?
Kad klasta suvedžiojau vargšę kaimo mergelę?
Vietoj to, kad patikėtum, jog ji mane mylėjo...
To negali būti.
Esi nedoras žmogus.
Parsidavėlis!
Ir savanaudis.
O koks tada tu?
Nes kraujas, tekantis mano gyslomis...
teka ir tavosiomis.
Ne to mulkio, kurį visus šiuos metus vadinai tėvu.
Kas tu toks, kad vadintum mane nedoru?
Mačiau tave.
Ūkyje tą naktį!
Na ir kas?
Ką aš tau sakiau?
Žvelk į priekį.
Noa,
visada žiūrėk į priekį.
Tądien...
žinau, kad girdėjai mano žodžius.
Tu neatsisukai atgal.
Tu esi mano.
Noa...
pagaliau galim užbaigti šią šaradą.
Eik namo ir pamiegok.
Kai pabusi ryte, pamatysi.
Viskas bus kitaip.
Jie keliaklupsčiaus.
Aš juos priversiu.
Jie buvo priešai.
Mums taip pasakė.
Jie ruošėsi ateiti išprievartauti mūsų moteris, sugriauti mūsų namus.
Aš jais tikėjau.
Galvojau apie žmoną,
apie mūsų būsimus vaikus
ir savo tėvus.
Jie abu tada dar buvo gyvi.
Visi buvome taip pervargę.
Ir išbadėję.
Ir svilino negailestingas karštis.
Mus ėdė vabalai.
Visus tuos mėnesius tik vargais negalais išgyvenome.
Tokiomis sąlygomis vargiai išlikome žmonėmis.
Todėl maniau: „Mes taip ir mirsime.“
Štai ką maniau.
Ir...
kai gavome įsakymus...
siela apleido mano kūną...
ir aš padariau kaip lieptas.
Bet tai nebuvo galutinis įsakymas.
Buvo dar vienas.
„Viską pamiršti.“
Štai ką jie mums liepė.
Įvykdžiau tą įsakymą.
Visi buvome kvailiai,
nes galvojome, kad praeitį galima pamiršti.
Tai ką tada turėtume daryti?
Praleisti visą likusį gyvenimą prirakinti prie praeities?
Linkiu geros kloties.
Taip ir yra
Be abejonės
Bet kam taip nerimauti Jei paprasčiausiai paprašė
Likti kartu 500 metų?
Ar tai
Likimo pokštas?
Kad mano ateitis
Dabar atrodo tamsi
Taip ir yra Be abejonės
Noa.
Kodėl tu čia?
Mama.
Ką? Kas nutiko?
Tiesiog...
Norėjau pamatyti tavo veidą.
Ar kas nutiko mokykloje?
Ar per sunku?
Ne.
Man ten patinka.
Pirmą kartą
jaučiu, kad galiu padaryti bet ką.
Tai kodėl...
Pasakyk man.
Kodėl atvažiavai?
Sakiau.
Norėjau tave pamatyti.
Dabar važiuosiu atgal.
Jau?
Tu ką tik atvažiavai.
Pernakvok.
Išvažiuosi ryte.
Negaliu.
Turiu eiti.
Susitariau su draugu.
Tada palydėsiu tave iki traukinio.
Nereikia.
Žinau, kad dirbai nuo paryčių.
Noriu, kad pailsėtum, mama.
Gerai savimi rūpinkis.
Noa...
Mama, viskas gerai.
Noa.
Matėte mano sūnų?
Noa!
Naujausios žinios.
Šokiruojanti žinia apie „Wae Enterprise“ gen. direktoriaus Masaru Abės savižudybę
sukrėtė elitines finansų grupes.
Ponas Abė buvo ryški figūra,
kol jo naujausio vystymo projekto neužtemdė naujai įsižiebę ginčai.
Jo kūnas buvo rastas anksti šį rytą Čiūbu–Sangaku nacionaliniame parke.
Trasoje buvę liudytojai
pranešė matę vyro kūną, krentantį nuo kalno viršūnės.
Apieškoję teritoriją pareigūnai
surado pono Abės batus, bet priešmirtinio raštelio nebuvo.
Tyrimas tęsiasi.
Toliau naujienose...
Kur jis būtų be pinigų ir neturėdamas, kuo pasikliauti?
Mano žmonės jo tebeieško,
naršo visą šalį.
Praėjo jau kelios savaitės!
Ieškome visur.
Jo nė ženklo.
Surasiu jį, kas benutiktų.
Aš nepasiduosiu.
Pažvelk į mus.
Tai mūsų kaltė.
Taip ir turėjo baigtis.
Nustok taukšti niekus.
Tai tiesa!
Mes jį sužlugdėme.
Ne.
Sundža, visos tavo aukos,
visos mano nuodėmės –
mes visa tai padarėme dėl jo.
Jis sakė, kad to nenori.
Turėjau suprasti.
Tą naktį...
jis atėjo atsisveikinti.
Pasakyti, kad nesijaudinčiau, jis turėjo tą pasakyti.
Taip jis parodė gailestį.
Jo nebėra.
Jo nė ženklo.
Sundža.
Ko-san!
Kodėl nepasakėte, kad grįžote į Osaką?
Į sveikatą!
O, ne!
Aš girta.
Ko-san, norite pažaisti?
Ko-san?
Dink!
Tęskit!
Kai buvau maža,
tėvas man pasakojo apie laukinius arklius, bėgiojusius Jongde.
Čiolimos.
Jie bėgdavo dieną ir naktį.
Taip greitai, kad šešėliai nespėdavo iš paskos,
ir jų kūnai atsiskirdavo nuo šešėlių.
Modzasu.
Aš...
Kartais galvoju...
Kodėl kai kurie žmonės sugeba išgyventi šiame pasaulyje,
o kiti – ne?
Ar tai tie, kurie randa savo šešėlius,
ir tie, kurie neranda?
Nes kūnas
negali gyventi be šešėlio.
Tie šešėliai mums pasako,
kur esame.
Kad ir kas bebūtų,
tu ir aš, mes esame čia.
Nors tiek daug tų, kuriuos mylėjome, išėjo,
mes esame čia,
sėdime prie šio stalo.
Ir Solomonas taip pat čia.
NAGANAS
Atsiprašau.
Jums reikia darbininko?
Ieškau darbo.
Nesi vienas iš tų korėjiečių, tiesa?
Ne.
Aš – ne.
Aš geras darbininkas.
Garbės žodis.
Tada
pažiūrėkim, kaip tau seksis.
Pamiršau paklausti, kuo tu vardu.
Ogava.
Minato Ogava.
„PACHINKO“
Išvertė Sandra Siaurodinė