(japánul) Ez az Idő Kereke.
Az ok és okozat végtelen körforgása.
És ez tényleg kimerítő.
Pontosan így látta ezt Tolsztoj is.
Ő megértette azt, hogy a kereket
az átlagember ügyködése hozza mozgásba.
Így tele van felismeréssel ez a regény.
Kimondja az igazságot.
Bandó-kun, maga hogy látja?
Egyetért?
Abban igen, hogy Tolsztoj szándéka e téma megfestése volt.
Noha ennek megvalósításában kudarcot vallott.
Ez elkerüli Nakazono-szan figyelmét.
A regény hősei arisztokraták,
vagy szorosan kapcsolódnak a világukhoz.
Ami hiányzik, az a kaleidoszkóp,
amely a valódi emberi tapasztalást mutatja meg.
Olyan, amely nem a kiváltságos osztály szemszögéből vizsgál,
ahogy annyian e teremben,
hanem olyan világot fest le,
amelyben az emberek küszködnek a túlélésért.
A témaválasztás valóban jó,
de a kivitelezés elég esetlen.
Az én szememben
ez a könyv egy kudarc.
Jól összefoglalta, Bandó-kun.
Újra sikerült kihámoznia a szöveg mögöttes tartalmát.
A többieknek is követniük kéne a példáját.
Most pedig nézzük a harmadik könyv első részét!
EGY ÉVVEL KÉSŐBB
TOKIÓ
Itt nem csinálhatjuk ezt!
Még meglátnak.
Nem érdekel. Hadd lássanak!
De most előadásra kell mennem.
MIN JIN LEE KÖNYVE ALAPJÁN
PACSINKÓ
Siess már, Mozaszu!
Ezt nézd!
Nézd, működik! Sikerült!
- Gyerekjáték. - Nagyon könnyű.
Na, még egy kicsit! Csináld még!
Azt kérem!
Tényleg azt hitted, hogy megúszhatod?
Goto-szan...
Nem gondoltam, hogy itt lesz.
- Azt hittem, hogy a csütörtök... - Csönd!
Nyisd ki a füled!
Mivel annyira szeretem anyád tésztáját,
most még elnéző leszek.
Gyere velem!
Tényleg ilyet műveltél?
Nézz rám!
Bocsánat!
Megkapja a büntetését.
A szavamat adom.
Megfizetjük a kárát.
Megbüntetik...
Mi jó származik abból?
Utána mi lesz?
Jobban oda fogunk rá figyelni,
az iskolából sem fog lógni...
A tankönyvek nem neki valók.
De muszáj iskolába járnia.
Mi máshoz kezdhetne?
Engedje, hogy nálam dolgozzon!
A szalonban.
Becsületes munka.
És ott nem fog bajba keveredni.
Rajta tartom a szemem.
Túl fiatal.
Nem figyel rám, Bandó-szan.
Ez a fiú nem a bátyja.
ÉRTESÍTÉS HITEL-VISSZAFIZETÉSRŐL
Van itt egy levél, amiben az áll, hogy visszafizették a hitelemet.
Ez biztos valami tévedés lesz.
Én itt úgy látom, hogy megtörtént a befizetés.
Három nappal ezelőtt átutalták a teljes összeget.
De...
Azt is látja, hogy ki volt a befizető?
Úgy tűnik, hogy Tokióban indították az utalást.
Szolomon Pek. Ő a számlatulajdonos.
Biztos ebben?
Igen, biztos vagyok benne.
Értem.
Köszönöm!
Szép napot kívánok!
Ki tudja, miféle dolgok zajlanak egy pacsinkószalonban?
Én is éppen annyira aggódom, mint te.
De Goto-szan a szavát adta.
Ő nem rokon.
Nem fog sajátjaként vigyázni Mozaszura.
Akkor mit csináljunk?
Tovább áltatjuk magunkat azzal, hogy biztos Noa útját fogja követni?
A háború évei mások voltak.
Mindent meg kellett tennünk, hogy túléljük.
Ahogy mindenki más.
De a háborúnak vége.
Te tényleg azt hiszed, hogy túl vagyunk a nehezén?
De miért pont a pacsinkó?
Biztos mehetne tisztességesebb irányba.
Efféle beszédre a sógoromtól számítottam.
Nem tőled.
JOSZEB BANDÓ ÚR RÉSZÉRE OSZAKA, JAPÁN
FELADÓ: DZSANGO KIM ÚR PHENJAN, KOREA
Nem tetszik a könyv?
De, nagyon. Nem ez a baj.
Akkor mi?
Hogy ennyi szenvedésről olvasok,
na és ez a rengeteg kétségbeesett ember...
Éhes leszek tőle.
Fura, tudom.
Honnan jön ez? Ez a mardosó éhség.
Te mit gondolsz?
A könyv szereplői nem azonosak veled.
Neked nem kell aggódnod amiatt, hogy valaha éhezni fogsz,
vagy hogy nyomorúságosan kell élned.
És mégis meg akarod tömni a hasad,
csak hogy bebizonyítsd magadnak, hogy te sosem fogsz nélkülözni.
De még így is, hogy majd’ szétdurran a hasad,
rájössz, hogy igazából nem is érezted az ízét.
A sok ételnek olyan íze volt, mint a papírnak.
Vigyél fel a szobádba!
Kívánlak.
Ne haragudj!
Ma van a heti vacsorameghívásom.
Á, a titokzatos jótevőd!
Ne hívd így!
De igaz, nem?
Ő fizeti a kollégiumi szobádat...
Azt én fizetem magunknak.
És szeretnék találkozni vele.
Mondtam, az a nap soha nem fog eljönni.
De mi a baj vele?
Valami szörnyeteg talán?
Az elmúlt hónapokban, mialatt együtt voltunk,
megtagadtam tőled valaha is bármit?
- Nem, de... - Akkor ezt az egyet engedd meg nekem!
Ez az egyetlen, amit valaha kérni fogok tőled.
Nem találkozhatsz vele soha. Megértetted?
Akkor egyet ígérj meg!
Ma este, amikor ezzel a titokzatos ismerősöddel leszel,
és eszed azt a nagyon drága vacsorát,
akkor minden egyes fenséges falatot ki fogsz élvezni,
annyira, hogy a végén szinte kidurranj.
Noa,
élvezzünk ki mindent mi ketten!
Valóban, egy álmot építünk.
De mi ezt az álmot valósággá változtatjuk.
A taglétszámot 500-ban maximalizáljuk,
és 20 perccel ezelőtt
már csak 47 szabad hely volt.
Várhatóan 90 napon belül megtörténik az alapkőletétel.
És a golfpálya megnyitását jövő nyárra tervezzük.
Elnézést! Hogy fogják megoldani a jelenlegi munkaerőhiányt?
Sok építkezés van a városban,
és azt hallom, komoly kihívás humán erőforrást találni.
Biztosíthatom,
hogy a partnereink kézben tartják a helyzetet.
Nem lesz munkaerőhiányunk.
Parancsoljon, tessék!
Azt beszélik, hogy összeomolhat az ingatlanpiac.
Mi a meglátása ezzel kapcsolatban?
A meglátásom?
Véleményem szerint mókás ez a pletyka.
Mert a történelem tanúsága szerint a második világháború vége óta
a földárak soha nem csökkentek ebben az országban.
Itt, Tokióban az ingatlan a legjobb befektetés.
És a közeljövőben
Japán az Amerikai Egyesült Államokat megelőzve
a világ vezető gazdasági nagyhatalmává válik.
Gondoljanak csak bele!
Amerika mint második.
Szóval tényleg, miért kéne aggódnunk?
Most pedig ki akar hallani a fürdőrészlegről?
A legkiválóbb olasz márvánnyal lesz borítva...
Szóval, nem kell további problémákra számítanom?
A nagylelkű támogatásának köszönhetően
az Országgyűlés többi tagja is megbékélt.
Nem lesz több akadály.
Nagyon jó.
És az ára?
Negyvenmillió jen.
Tudom, hogy nem ezt remélte,
de még így is jó üzlet...
Harmincmillió.
Egy jennel sem több.
De, Ko-szan...
Csak mert maga mondja,
azért nem könnyű meggyőzni a többi országgyűlési tagot.
Vár valakit?
Igen. Egy nagyon fontos vendéget.
Elnézést, ha megzavartam!
Várhatok lent az előszobában.
Semmi baj.
Azt akartam, hogy találkozzatok.
Csatlakozz hozzánk!
Ő itt Kurogane-szan.
Tudom, ki maga. Gyakran látom az újságokban.
Újságtól függően
vagy e nagyszerű nemzet jövője vagyok,
vagy a csapás, ami sújtja.
Mind igencsak pozitív, biztosíthatom.
És ki ez a fiatalember?
Ő a következő generáció egyik legnagyobb koponyája.
De sajnos túl szerény.
Ezt majd még kiirtjuk belőle.
És mivel foglalkozik?
Másodéves diák vagyok.
A Vaszedán.
- És mi a terve, mit fog tanulni? - Politikát.
Az remek választás.
Ha olyan ígéretes, mint Ko-szan mondja,
nem kell már sokáig arra várni, hogy az ön nevét is lássam a lapokban.
Tehát hogy hívják?
Pek.
Noa Pek.
Nem kétséges, hogy még találkozunk.
Nekem mennem kell.
Mielőtt elmenne...
Mire legközelebb találkozunk, a szám 30 legyen!
A szokásosnál kicsivel többet talál ma benne.
Hallom, megnősült és új háza van.
Tekintse a gratulációmnak!
Megint elmész itthonról?
Gondoltam, jó lenne egy kis levegő.
Van még más is?
Mik ezek?
Ő küldte őket.
Bocsáss meg!
Rejtegettem előled.
Ma megkóstoljuk az epret.
Jó új dolgokat kipróbálni.
Történt valami?
A fiam...
Azt gyanította, hogy maga azért férkőzött közel hozzám,
hogy elszedje a pénzünket.
Ezért nyomozót vett fel, hogy nézzen maga után.
Hogy mit csinált?
Nem kellett volna azt tennie, amit tett,
de jó szándék vezette.
Aggódott értem.
És így aztán talált valamit.
A háború.
Már nagyon régen volt.
Fiatal volt, de ettől még...
Én...
Gyilkos vagyok.
Mit keresel itt?
Még mindig itt vagy, látom.
Még mindig takarítasz utána.
Yoshi-szan kérdezett valamit.
Hagyj magunkra!
Ne izgulj, Szugihara!
Máskor is volt már vele dolgom, igaz?
Azért jöttem, hogy érthetően közöljek valamit.
Tartsd magad távol a fiamtól! Szakítsd meg vele a kapcsolatot!
Az lehetetlen.
A fiad sok pénzt fog nekem keresni.
Nem vettél már el tőlem eleget?
Te így látod?
Érdekes.
Soha nem áhítoztam nagyapád szeretetére.
Soha nem kértem.
Az ő döntése volt...
Azért jöttél, hogy Szolomonról beszéljünk.
És én mondom neked,
hogy ő döntött így.
Ahogy te is sok évvel ezelőtt.
Ha gondod van ezzel, akkor vele beszélj!
Mert bármi is ez a törés kettőtök között,
az nem az én hibám.
Mindketten tudjuk,
hogy akkor régen tönkretehettelek volna.
De megkegyelmeztem.
Úgyhogy jól figyelj!
Ha bármi kárt okozol a fiamnak, akkor nem kegyelmezek meg többet.
Tudod, mire vagyok képes.
Megértetted?
Hé!
Hozz két dobozt!
És cigarettát!
A visszajáró a tiéd.
Két dobozt kér.
Hé!
Ezt majd én intézem.
Eredj vissza takarítani!
Yoshi-szan, üdvözlöm!
És ma Mamoru...
Te tényleg itt dolgozol?
Mégis hány éves vagy?
Tizenöt.
Hát te?
Hét.
Ő a nagyapád?
Te nem tudod, ki az?
Nem, nem tudom.
Mamoru!
Kiolvastad a A Karamazov testvéreket?
Persze.
És mit gondolsz róla?
Maga is olvasta?
Én is elolvasok mindent, amit te, Noa.
Mindent, ami az óráidra kell.
Miért? Maga elfoglalt ember, Ko-szan.
Mert soha nem volt rá alkalmam.
Noa, engem a könyvek iránti szereteted motivált.
De a jövőd nem azokban a könyvekben rejlik.
Nem megyek politológiára!
Tanár akarok lenni.
Eljöttél a Vaszedáig, hogy tanár legyél?
Ez nevetséges.
Olyan sok ajtó nyílik itt meg előtted!
Csak te észre sem veszed.
De, észreveszem,
de a saját utamat akarom járni.
Ki maga?
Elnézést a zavarásért, de azért jöttem, hogy találkozzak a barátommal.
Mit keresel te itt?
Ő meg ki?
Akiko Nakazono vagyok.
Noa egyik jó barátja.
Ő hívott meg.
Nem számítottam vendégekre, de parancsoljon, van bőven!
Nakazono...
Az apja csak nem Nakazono Hitosi?
A külügyminiszter-helyettes?
De, ő az apám.
Noa, ülj le!
Tudja, hogy ki vagyok?
Természetesen. Noa igazán elismerően beszélt magáról.
A jövőjéről beszélgettünk az előbb.
A jövőjéről?
Micsoda komoly beszélgetés!
Meggyőződésem, hogy csodálatos jövő vár rá.
Egyből éreztem, amint megismertem.
De először is neki kell akarnia.
Talán maga segíthet neki ebben.
A jövőre!
Szajonara, kibaszott Shiffley’s!
Hé, haver!
Mikor repülsz haza?
Nem megyek vissza az Államokba.
Makaó.
- Yoshi-szan állást ajánlott. - Hogy mit csinálj?
Az új játékvállalkozása vezetését. Mindenestül.
De mi lesz a gyerekeiddel?
Kit akarok becsapni, haver?
Eddig is megvoltak nélkülem, túl fogják élni.
Naná, eleinte talán.
De most tényleg komolyan beszélsz?
Igen.
De Makaó?
Miért ne?
Végigcsináltam Tokiót. Csak egy újabb állomás az úton.
Különben is, mi ketten tudjuk, hogy a piac összeomlik. Gondolkodj el rajta!
Még mindig emlékszem az első hazugságodra.
Mi volt az?
„Nem azért jöttem, hogy maradjak.”
Onnan tudni, hogy bajban van az ember,
hogy elkezdi elhinni a saját hazugságait, egyébként.
Köszönöm!
Még egyet a barátomnak!
Nem hazugság akart lenni.
De Abénak hála, itt vagyok.
Az az ember most egész biztosan baromi dühös.
Én nem bánom.
Ameddig engem átkoz.
Egy csepp szánalmat sem érzel a pasi iránt?
Egy cseppet sem. Nem engedhetem meg magamnak.
Köszönöm!
Szarok az egészre.
Nem is olyan szörnyeteg, mint amilyennek lefestetted.
Nem erről van szó!
Akkor rólam?
Attól féltél, hogy valahogy kínos helyzetbe hozlak?
Megkértelek, hogy maradj ki ebből!
Benne akarok lenni.
És nem fogok bocsánatot kérni.
Szerinted csak úgy szórakozhatsz velem?
Valami játékszer vagyok, aki mulattat,
mert egy naiv, gazdag lány vagy...
Hogy merészelsz így beszélni velem?
Azt hiszed, nem látom?
Hogy mennyire élvezed, hogy borsot törsz mások orra alá.
Te és a koreai szeretőd.
Micsoda nagy botrány!
Veszettül vágysz a figyelemre,
mennyire szánalmas vagy!
Engem nem érdekel, minek látnak az emberek.
Ez a különbség kettőnk között.
Te hagyod, hogy mások mondják meg, ki vagy.
Gondolkodj csak el rajta!
- Ki szánalmas itt igazán? - Menj el!
Nem megyek!
Nem foglak elengedni.
Már nem akarok veled lenni.
Mert tudom az igazságot?
Ez az oka?
Mégis mit hiszel, mit tudsz?
Nem tudsz te semmit!
Ó, mert te aztán mindent tudsz, ugye?
Az az ember az apád.
- Ko Hanszu az... - Mondtam, fogd be!
LAKOSZTÁLY
Most rögtön beszélnem kell Ko Hanszuval!
- Késő van... - Engedd be!
Hívlak, ha szükségem lesz rád.
Üljünk le!
Nem szabadott volna találkoznia vele.
Akikóval. Megszegte az adott szavát.
Amikor megpróbáltam szakítani,
egy nevetséges dolgot vágott a fejemhez.
Teljesen...
Semmi értelme.
De bármennyire is ostobaság adni a szavára...
Magától kell hallanom.
Mit mondott?
Azt mondta...
hogy maga...
az apám.
Mondja, hogy nem igaz!
Igaz.
Akkoriban halkereskedő voltam.
Oszaka és Puszan között ingáztam.
Közel 16 éve a lábamat se tettem a szülőföldemre.
Nem hittem volna, hogy hatással lesz rám, mégis így lett.
Ráerőltette magát?
Természetesen nem.
De kihasználta.
Biztos így volt!
Ezt akarod hinni?
Hogy elcsavartam egy szegény vidéki lány fejét?
Ahelyett, hogy elfogadnád, hogy szeretett...
Az lehetetlen.
Maga egy aljas ember.
Egy haszonleső!
És önző.
Akkor veled mi a helyzet?
Mert a vér, ami az ereimben folyik...
benned is ott van.
Nem annak a hígagyúnak a vére, akit annyi éven át az apádnak hívtál.
Ki vagy te, hogy aljasnak nevezz?
Láttam magát.
Aznap este a farmon!
Hát aztán?
Mit mondtam neked?
Előre nézz!
Noa,
mindig előre nézz!
Aznap...
tudom, hogy megfogadtad a szavaimat.
Nem néztél vissza.
Az enyém vagy.
Noa...
végre véget vethetünk ennek a színjátéknak.
Menj haza és aludj!
Majd ha felébredsz reggel, meglátod.
Minden más lesz.
Hason csúsznak majd.
Gondoskodom róla.
Az ellenségeim voltak.
Nekünk ezt mondták.
Hogy majd jönnek, és megerőszakolják az asszonyainkat, ledöntik a házainkat.
Hittem nekik.
A feleségemre gondoltam,
a még meg nem született gyermekeinkre,
és a szüleimre.
Akkor még mindketten éltek.
Mindannyian rettentő kimerültek voltunk.
És éheztünk.
És kegyetlen volt a hőség.
Bogarak lakmároztak belőlünk.
Annyi hónapon át szinte alig éltünk.
Ilyen körülmények között alig voltunk már emberi lények.
Úgyhogy arra gondoltam, hogy: „Hát akkor így halunk meg.”
Ez járt a fejemben.
És...
amikor jött a parancs...
elhagyta a testemet a lelkem...
és tettem, amit mondtak.
De nem ez volt az utolsó parancs.
Követte még egy.
Hogy felejtsünk el mindent.
Ezt mondták nekünk.
Követtem ezt a parancsot.
Mindannyian ostobák voltunk,
hogy azt hittük, feledhető a múlt.
De mégis mit kéne tennünk?
Életünk hátralévő részét ezt a súlyt cipelve éljük le?
Minden jót kívánok!
Ez már csak így van
Semmi kétség
De miért ilyen nagy dolog Hogy csupán megkértelek
Maradjunk együtt 500 évig?
Ez talán
A sors tréfája?
Hogy a jövőm
Ily sötétnek tűnik immár
Mert így igazán az Nincs semmi kétség
Noa!
Miért vagy itt?
Anyám!
Mi az? Mi a baj?
Csak...
Csak látni akartam az arcodat.
Az iskolában történt valami?
Túl nehéz?
Nem.
Nagyon szeretek ott lenni.
Most érzem először,
hogy bármit megtehetek.
Akkor miért...
Áruld el!
Miért jöttél?
Mondtam már.
Látni akartalak.
Most visszamegyek.
Máris?
Még csak most értél ide.
Maradj éjszakára!
Reggel visszamehetsz.
Nem lehet.
Mennem kell.
A barátaimmal tervezünk valamit.
Akkor elkísérlek a vonathoz.
Nem kell.
Tudom, milyen hosszú napod volt.
Azt szeretném, ha pihennél, anyám.
Vigyázz magadra nagyon!
Noa...
Anyám, minden rendben.
Noa!
Nem láttátok a fiamat?
Noa! Noa!
Rendkívüli híradásunk.
A Wae Enterprise vezérigazgatója, Maszaru Abe, öngyilkosságának sokkoló híre
végigszáguldott az elit pénzügyi körökön.
Abe úr kiemelkedő alakja volt,
míg a közelmúlt ellentmondásosságai be nem árnyékolták a legújabb projektjét.
A holttestét ma hajnalban találták meg a Csúbu-Szangaku Nemzeti Parkban.
Az ösvényen túrázó tanúk
egy szikla csúcsáról lezuhanó férfiról számoltak be.
Amikor a hatóságok átkutatták a területet,
akkor megtalálták Abe úr cipőjét, de búcsúlevél nem volt.
A nyomozás jelenleg is folyik.
A következő hír...
Hol lehet pénz nélkül, és úgy, hogy nincs kire támaszkodnia?
Az embereim még most is keresik,
átfésülik az egész országot.
Hetek teltek el!
Mindenhol kerestük.
Nyomtalanul eltűnt.
Meg fogom találni, kerül, amibe kerül.
Nem adom fel.
Nézz csak ránk!
A mi hibánk.
Akárhogy is, biztos volt, hogy ez lesz a vége.
Elég ebből, badarság!
Ez az igazság!
Tönkretettük.
Nem.
Szundzsa, az a rengeteg áldozat, amit hoztál,
az én bűneim...
Mindent érte tettünk.
Azt mondta, hogy ezt ő nem akarja.
Tudnom kellett volna!
Aznap éjjel...
búcsúzni jött.
Azért jött, hogy elmondja, ne aggódjak. Ezt kellett közölnie.
Így kegyelmezett meg nekem.
Elment.
Nyoma sincs.
Szundzsa!
Ko-szan!
Miért nem szólt nekem, hogy visszajött Oszakába?
Egészségünkre!
Jaj, ne!
Berúgtam.
Ko-szan, akar játszani?
Ko-szan?
Ki innen!
Folytassátok!
Kis koromban
apám mesélt nekem a Jeungdóban szabadon szaladgáló lovakról.
A szárnyas lovak.
Éjjel-nappal csak futnak.
Olyan gyorsan, hogy az árnyékuk se tudja követni őket,
és a testük ezért elválik az árnyékuktól.
Mozaszu,
én...
Néha eltűnődöm...
Miért van az, hogy néhányaknak sikerül túlélniük a világon,
másoknak meg nem?
Egyesek megtalálják az árnyékukat,
egyesek meg nem?
Mert egy test
nem élhet az árnyékai nélkül.
Azok az árnyékok mondják el nekünk,
hogy hol vagyunk.
Bárhogyan is,
te meg én itt vagyunk.
Bár oly sokan elmentek azok közül, akiket szerettünk,
mi itt vagyunk,
ennél az asztalnál ülve.
És Szolomon is itt van.
Elnézést!
Nincs szüksége dolgozóra?
Munkát keresek.
Te nem egy olyan koreai vagy, ugye?
Nem.
Én nem.
Én keményen tudok dolgozni.
Esküszöm.
Hát akkor
lássuk, hogy boldogulsz!
Elfelejtettem megkérdezni a neved.
Ogava.
Ogava Minato vagyok.
PACSINKÓ
A feliratot fordította: Binder Natália