(на японски) Историята е
непрестанен кръговрат от причини и следствия.
И това е крайно изтощително.
Такова е и виждането на Толстой.
Той разбира, че колелото се задвижва
от обикновения човек.
Затова романът е революционен.
Той заявява истината.
Бандо-кун, вие какво смятате?
Съгласен ли сте?
Толстой действително се е опитал да разработи тази тема,
но според мен не е успял.
Наказоно-сан не го разбира.
Героите в романа
са аристократи или имат близки връзки с елита.
Липсва разнообразието
на житейската действителност.
Авторът гледа през очите на богатите,
подобно на много от вас,
а изобразява свят,
в който хората се борят за насъщния.
Темата несъмнено е благодатна,
но изпълнението й не е на ниво.
Моето мнение е,
че тази книга е провал.
Браво, Бандо-кун.
За пореден път вникнахте в текста.
Вземайте пример от него.
А сега да минем на девета глава.
СЛЕД ЕДНА ГОДИНА
ТОКИО, 1951 Г.
Тук не бива.
Някой ще види.
Не ми пука, нека ни видят.
Обаче имам час.
ПО РОМАНА НА МИН ДЖИН ЛИ
Бързо.
Гледай сега.
Получава се!
- Лесно е. - Много.
Още малко, давай.
Това.
Нима очакваше да ти се размине?
Гото-сан.
Мислех, че не сте тук.
- Нали уж в четвъртък... - Замълчи!
Чуй ме добре.
Много харесвам нудълите на майка ти,
само затова ще те пожаля.
Идвай с мен.
(на корейски) Вярно ли е?
Погледни ме.
Съжалявам.
Ще го накажа.
Давам ви дума.
Ще изплатим загубата ви.
Ще го накажете?
Каква полза?
И после какво?
Ще бъдем по-бдителни,
ще го караме да учи.
Ученето не го влече.
Но трябва да ходи на училище.
Иначе какво?
Нека го взема при мен.
В игралната зала.
Честен труд е.
И няма да се забърква в проблеми.
Ще имам грижата.
Малък е още.
Слушайте какво ви говоря, Бандо-сан.
Той не е като брат си.
УВЕДОМЛЕНИЕ ЗА ПОГАСЯВАНЕ НА КРЕДИТ
Получих някакво писмо, че кредитът ми е изплатен.
Явно е грешка.
Направено е плащане.
Преди три дни с банков превод за цялата сума.
Но...
Кой е направил плащането?
Доколкото виждам, е наредено от Токио.
От сметката на Соломон Бек.
Сигурна ли сте?
Да, напълно.
Ясно.
Благодаря.
Приятен ден.
Кой знае какво правят в игралата зала!
И аз се тревожа,
но Гото-сан ми даде дума.
Той не ни е роднина.
Няма да гледа Мозасу като собствен син.
Какво тогава?
Докога ще се залъгваме, че ще тръгне по стъпките на Ной?
Друго беше през войната.
Гледахме само как да оцелеем.
Като всички.
Но вече не е така.
Да не мислиш, че лошото е свършило?
Но защо точно в зала за пачинко?
Дотам ли сме изпаднали?
Такива приказки очаквах от девер ми.
Не от теб.
ДО Г-Н ЙОЗЕФ БАНДО ОСАКА, ЯПОНИЯ
ОТ Г-Н ЧАНХО КИМ ПХЕНЯН, КОРЕЯ
Не ти ли харесва?
Книгата е хубава, обаче...
Какво?
Като чета за цялото това страдание
и за всички тези отчаяни хора...
Огладнявам.
Странно е, знам.
Защо ме обхваща такъв зверски глад?
Как си го обясняваш?
Героите в книгата не приличат на теб.
Ти не мислиш за глада
и не живееш в мизерия.
Въпреки това ти се приисква да се натъпчеш
само за да докажеш на себе си, че никога няма да изпаднеш в нужда.
Но дори когато стомахът ти е пълен до пръсване,
осъзнаваш, че не си усетила вкуса на храната.
Сякаш си дъвкала хартия.
Да идем в стаята ти.
Искам те.
Съжалявам.
Днес е ежеседмичната вечеря.
С твоя тайнствен благодетел.
Не го наричай така.
Не съм ли права?
Той ти плаща общежитието.
Заради нас го правя.
Запознай ме с него.
Казах ти, това никога няма да стане.
Защо, какво му има?
Да не е някакво чудовище?
За месеците, откакто сме заедно,
отказвал ли съм ти нещо?
- Не, но... - Тогава ми позволи тази тайна.
За нищо друго няма да те моля.
Никога няма да те допусна до него, разбираш ли?
Обещай ми нещо.
Довечера, докато си с твоя тайнствен познат
и похапваш от прескъпата вечеря,
наслаждавай се на всяка хапка
и се наяж до пръсване.
Ной,
искам двамата с теб да имаме всичко.
Изглежда като мечта,
но ние ще я превърнем в реалност.
Предвижда се в клуба да членуват до петстотин души,
а преди двайсет минути
бяха останали само 47 места.
Очакваме да направим първата копка след три месеца,
а до другото лято голф игрището да заработи.
Как ще се справите с недостига на работна ръка?
Кипи строителство,
все по-трудно се намират работници.
Уверявам ви,
че нашите партньори са взели мерки.
Няма да страдаме от недостиг на работна ръка.
Кажете.
Говори се за срив на имотния пазар.
Какво е вашето виждане по въпроса?
Моето виждане?
За мен това е нелеп слух.
Защото от края на Втората световна война насам
цените на земята в Япония само растат.
Имотният пазар в Токио процъфтява.
Много скоро
Япония ще изпревари САЩ
и ще стане най-голямата икономика в света.
Само се замислете.
Америка отстъпва водачеството.
Така че няма за какво да се тревожим.
Сега кой иска да чуе за спакомплекса?
Ще бъде облицован с първокласен италиански мрамор...
Значи да не очаквам проблеми?
Щедрата ви подкрепа
убеди останалите депутати.
Пречките отпадат.
Чудесно.
А цената?
Четирийсет милиона йени.
Знам, че е повече от очакваното,
но все пак е изгодно...
Трийсет.
Не повече.
Но, Кох-сан...
Разбирам ви,
но не е толкова лесно да убедя депутатите.
Очаквате ли някого?
Да, много важен гост.
Простете.
Мога да изчакам долу.
Не.
Исках да ви запозная.
Заповядай.
Това е Курогане-сан.
Знам кой сте, често ви виждам по вестниците.
В зависимост от уклона,
за едни съм бъдещето на нацията,
а за други - бедствие.
Чел съм само хубави неща.
Кой е този младеж?
Един от големите умове на следващото поколение.
За жалост, скромността му е в повече.
Ще я изкореним.
Заниманието ви?
Студент, втора година.
В "Уаседа".
- Какво ще специализирате? - Политология.
Чудесен избор.
Ако думите на Кох-сан не са пресилени,
много скоро ще виждам и вашето име по вестниците.
Как се казвате всъщност?
Бек.
Ной Бек.
До нови срещи.
Трябва да вървя.
Само още нещо.
Следващия път очаквам сумата да е 30.
Днес в пакета има малко повече от обичайното.
Чух, че с жена ви сте новодомци.
Нека е подарък по този повод.
Пак ли навън?
Реших да поизляза на въздух.
Има ли нещо друго?
Какво е това?
Писма, от него.
Извинявай.
Криех ги от теб.
Да опитаме ягодовите.
Хубаво е човек да пробва нови неща.
Станало ли е нещо?
Синът ми...
Заподозрял, че се сближаваш с мен,
за да ми измъкнеш парите.
Затова наел детектив да те проучи.
Какво?
Не е трябвало да го прави,
но е действал с добри намерения.
Притеснявал се е за мен.
И предполагам, че е открил нещо.
За войната.
Много години минаха оттогава.
Бил си млад, но въпреки това...
Аз...
Аз съм убиец.
Защо си дошъл?
Още си тук, както виждам.
За да метеш след него.
Йошии-сан ти зададе въпрос.
Остави ни.
Спокойно, Сугихара.
И друг път съм се разправял с него.
Дойдох да ти го кажа ясно.
Стой далеч от сина ми. Прекъсни всякакви отношения с него.
Няма как да стане.
Синът ти ще ми спечели много пари.
Не ми ли отне достатъчно?
Така ли го възприемаш?
Интересно.
Не съм искал благоволението на дядо ти.
Не съм го молил.
Решението беше негово.
Дошъл си да говорим за Соломон.
И ти казвам,
че той сам го реши.
Като теб навремето.
Ако това не ти харесва, говори с него.
Каквито и противоречия да имате,
не ме засягат.
И двамата знаем,
че можех да те съсипя тогава.
Но те пожалих.
Затова ме чуй.
Навредиш ли на сина ми, не чакай милост от мен.
Знаеш на какво съм способен.
Разбра ли?
Момче!
Дай две кутии.
И цигари.
Задръж рестото.
Иска две кутии.
Слушай.
Аз ще се погрижа.
Ти чисти.
Йошии-сан, добре дошли.
И Мамору сте довели.
Наистина ли работиш тук?
На колко години си?
На петнайсет.
А ти?
На седем.
Това дядо ти ли е?
Не го ли знаеш?
Не.
Мамору.
Дочете ли "Братя Карамазови"?
Естествено.
Хареса ли ти?
Ти чел ли си я?
Изчел съм всичко,
което ви е по програма.
Защо? Ти си зает човек.
Защото навремето нямаше как.
Твоята любов към литературата ме насърчи.
Но тези книги не са твоето бъдеще.
Няма да се захвана с политика.
Искам да бъда учител.
Дошъл си чак в "Уаседа", за да ставаш учител?
Това е абсурдно.
Тук пред теб се отварят много врати.
Май не го осъзнаваш.
Напротив.
Но съм избрал пътя си.
Коя си ти?
Прощавайте, идвам при приятеля ми.
Какво правиш тук?
Коя е тя?
Акико Наказоно.
Близка приятелка на Ной.
Той ме покани.
Не очаквах гости, но заповядай, има предостатъчно храна.
Наказоно.
Да не си дъщеря на Хитоши Наказоно?
Външния зам.-министър?
Да, това е баща ми.
Ной, сядай.
Знаеш ли кой съм аз?
Разбира се, Ной се е изказвал ласкаво за вас.
Тъкмо обсъждахме кариерата му.
Кариерата му?
Сериозен разговор.
Убедена съм, че го чака бляскаво бъдеще.
Усетих го от първия миг.
Но първо той трябва да го поиска.
Може ти да му помогнеш.
За бъдещето.
Майната ти, "Шифли".
Мой човек.
Кога летиш към къщи?
Няма да се връщам в САЩ.
Отивам в Макао.
- Йошии-сан ми предложи работа. - Каква?
Ще ръководя новата му хазартна империя.
А децата ти?
Кого залъгвам?
Толкова години изкараха без мен, а оцеляха.
Може и така да е,
но сериозно ли говориш?
Да.
Макао?
Защо не?
Поредната спирка по пътя след Токио.
А и двамата знаем, че пазарът тук ще се срине, замисли се.
Още помня първата ти лъжа.
Каква беше?
"Тук съм за кратко."
Здравата си загазил,
когато започнеш да вярваш на лъжите си.
Благодаря.
Още едно за него.
Уж не беше лъжа.
Но заради Абе съм закотвен тук.
Той сигурно газ пикае в момента.
Устройва ме.
Стига да е бесен на мен.
Не изпитваш ли поне мъничко жалост към него?
Никаква. Не мога да си го позволя.
Благодаря.
Майната му на всичко.
Не е толкова страшен, колкото го изкарваше.
Проблемът е друг.
Аз ли?
Притесняваше се, че ще те изложа ли?
Помолих те да стоиш настрана!
Не искам.
И няма да се извиня.
Толкова ниско мнение ли имаш за мен?
Отказвам да бъда играчка
за наивна богаташка...
Как смееш да ми говориш така!
Мислиш, че не виждам ли?
Доставя ти удоволствие да предизвикваш хората.
Хвана си гадже кореец.
Колко скандално!
Отчаяно търсиш внимание.
Жалка си.
Не ми пука за хорското мнение.
Това е разликата между нас.
Ти се оставяш да те водят за носа.
Замисли се.
- Кой е жалкият? - Махай се.
Няма.
Не те пускам.
Не те искам вече.
Защото те прозрях ли?
Затова ли?
Какво си мислиш, че знаеш?
Представа си нямаш.
А ти имаш, така ли?
Онзи мъж ти е баща.
- Хансу Кох е... - Млъкни!
Трябва веднага да говоря с Хансу Кох.
- Късно е. - Пусни го.
Ще те повикам, ако ми трябваш.
Да седнем.
Тя не трябваше да идва.
Акико наруши обещанието си.
Заявих й, че късаме,
а тя ми изтърси нещо абсурдно.
Пълна...
безсмислица.
Но колкото и да е глупаво,
искам да го чуя от теб.
Какво ти е казала?
Ами...
че си...
мой баща.
Кажи ми, че не е вярно!
Вярно е.
Бях търговец на риба тогава.
Пътувах между Осака и Пусан.
Не бях стъпвал в родината от близо 16 години.
Не очаквах нещо да ме развълнува, но грешах.
Насилил ли си я?
Не, разбира се.
Но си се възползвал от нея.
Със сигурност!
Така ли искаш да е било?
Подлъгал съм бедното селско момиче?
А не че тя ме е обичала...
Не е възможно.
Ти си нечист човек.
Користолюбив.
И самовлюбен.
Какъв си ти тогава?
Защото в теб
тече моята кръв.
Не кръвта на мухльото, когото наричаше свой баща.
Кого ще наричаш "нечист"?
Аз те видях.
Във фермата тогава!
Е, и?
Какво съм ти казвал?
Гледай напред.
Ной.
Гледай само напред.
Знам,
че ме чу тогава.
Макар че не се обърна.
Ти си мой.
Ной.
Да сложим край на този фарс.
Върви да спиш.
Сутринта ще прогледнеш с нови очи.
Всичко ще се промени.
Ще лазят в краката ти.
Аз ще имам грижата.
Бяха врагове.
Това ни втълпяваха.
Щели да изнасилват жените ни и да разрушат домовете ни.
Вярвах им.
В главата ми бе мисълта за жена ми,
за неродените ни деца
и за родителите ми.
И двамата бяха още живи.
Всички бяхме изтощени до смърт.
Гладувахме.
Мъчеше ни убийствена жега.
Бяхме изпоядени от насекоми.
Месеци наред едва оцелявахме.
При такива условия човек оскотява.
Вече мислех, че там ще си умрем.
Такива мисли ми минаваха.
Затова...
когато се получи заповедта,
душата ми сякаш се вцепени
и направих каквото ми казаха.
Но това не беше всичко.
Наредиха ни още нещо.
Да забравим.
Така ни казаха.
И тази заповед изпълних.
Глупци сме били да мислим,
че миналото може да бъде забравено.
Какво да направим тогава?
Да живеем в неговите окови до края на дните си ли?
Желая ти всичко най-хубаво.
В живота е така,
няма никакво съмнение.
Но нима не може просто да поискам
да бъдем заедно навеки?
Дали това е
подъл номер на съдбата?
Бъдещето ми
сега изглежда мрачно.
И несъмнено е такова.
Ной.
Защо си тук?
Мамо.
Какво има? Какво е станало?
Просто...
Исках да видя лицето ти.
Да няма проблем в университета?
Прекалено е трудно ли?
Не.
Много ми харесва там.
За пръв път усещам,
че мога да се справя с всичко.
Тогава защо?
Кажи ми.
Защо си дошъл?
Казах ти.
Исках да те видя.
Сега си тръгвам.
Вече?
Току-що дойде.
Остани да преспиш.
Ще тръгнеш сутринта.
Не мога.
Трябва да вървя.
Имам уговорка с приятел.
Тогава ще те изпратя до гарата.
Няма нужда.
Знам, че си на крак от ранни зори.
Почивай си, мамо.
Грижи се за себе си.
Ной...
Всичко е наред.
Ной.
Ной!
Да сте виждали сина ми?
Ной!
Извънредна новина.
Самоубийството на директора на "Уае Ентърпрайз" Масару Абе
шокира елитните финансови кръгове.
Той бе изтъкната фигура,
но понесе остри критики заради последния си строителен проект.
Тялото му бе открито рано тази сутрин в националния парк "Чубу Сангаку".
Свидетели твърдят,
че са видели човек да пада от върха на скала.
При претърсването на района
са открити обувките на г-н Абе, но не и предсмъртно писмо.
Разследването продължава.
Други новини...
Къде може да отиде сам и без пари?
Хората ми още го издирват
из цялата страна.
Минаха седмици!
Къде ли не търсихме.
Няма и следа.
Ще го открия.
Няма да спра.
Погледни ни само.
Вината е наша.
Неизбежно беше да се стигне дотук.
Стига глупости.
Вярно е!
Ние го съсипахме.
Не.
Сунджа, всички твои жертви
и всички мои грехове
са били заради него.
Той каза, че не иска такъв живот.
Не трябваше да го карам.
Онази нощ
той бе дошъл да се сбогува.
Искал е да ми каже да не се тревожа.
Пожалил ме е.
Няма го.
Ни следа от него.
Сунджа.
Кох-сан!
Защо не ми казахте, че сте се върнали в Осака?
Наздраве!
О, не!
Пияна съм.
Кох-сан, искате ли да се позабавляваме?
Кох-сан?
Разкарай се!
Продължавайте!
Когато бях малка,
татко ми разказваше за конете, които тичали на воля из Йондо.
Чолима.
Не спирали ден и нощ.
Били толкова бързи, че сенките им не успявали да ги догонят
и трябвало да се отделят от телата им.
Мозасу,
аз...
понякога се чудя
защо някои хора съумяват да оцелеят в този свят,
а други - не.
Може би едните откриват сенките си,
а другите не успяват?
Защото тяло без сянка
не може.
Сенките са
нашият ориентир.
Какъвто и да е отговорът,
двамата с теб още сме на този свят.
Много от тези, които сме обичали, вече ги няма,
но ние сме тук,
на тази маса.
И Соломон е с нас.
НАГАНО
Простете.
Трябва ли ви помагач?
Търся си работа.
Да не си от ония, корейците?
Не.
Не съм.
Не съм мързелив.
Кълна ви се.
Добре тогава.
Хайде да те видим.
А как ти е името?
Огава.
Минато Огава.
ПАЧИНКО
Превод на субтитрите Боряна Богданова