ŠIAME „MYTHIC QUEST“ SEZONE
Juk pažįsti Ajaną. Jis daro, ką nori. Jis čia - bosas.
Tik ne mano, beje. Mes dabar - lygūs.
Tik noriu patikslinti. Bosas čia esu aš.
Taip, abu plėtojame savo idėjas. Padalinome plėtotę perpus.
Tai yra būtent tai, ko norėjau.
Kaip tu nesupranti, kad tai ir yra problema?
Man tik reikia sugalvoti, kaip išpešti daugiau laiko.
- Prie dar… - Dieve mano.
Nutirpo kojos!
- Ne, neliesk jų! - Nežinau, ką daryti.
Vėl vaikštau į pasimatymus.
Pikčiurna Deivas užmetė meškerę.
Vestuvinės nuotraukos pažinčių programėlėje?
Aš ją nukirpau.
Tai ji tave nukirpo.
Paprašiau meno skyriaus kai ką sumeistrauti.
Kaip atrodau?
Tai vadinasi normaliau?
Privalai išlaikyti sveiką protą ir kūną.
Tai - sudėtinė buvimo bosu dalis. Tokia yra tiesa, ir kitaip nebus.
O gal aš nenoriu, kad taip būtų.
Gerai. Paskambinsim daktarui Braunui ir paprašysim laiko mašinos.
Grįšime laiku ir pakeisime žmogaus prigimtį.
Kas tas daktaras Braunas?
2-AS „MYTHIC QUEST“ SEZONAS TRYS, DU, VIENAS
Gerai. Nauja plėtotė.
Pirmasis naujų partnerių darbas.
Švarus lapas. Nauja pradžia.
Lik sveika, „Varno puota“. Labas… kažkam kitam.
- Gerai, aš čia pagalvojau… - Galvoju…
- Abu kupini idėjų. - Taip.
Puiku. Bendraminčiai direktoriai.
- Jo, dabar mes - lygūs. - Prašau, tu pirma.
- Tikrai? Gerai. - Taip.
Pamaniau, kad naujoji plėtotė galėtų būti žaidimo versija jūroje.
O aš galvojau apie sausumą.
Na, šiandien šios problemos neišspręsim, tai gal aš jau eisiu.
Pala, kažkur išvažiuoji?
Taip, žinai, ką? Kurį laiką pagyvensiu dykumoje.
Supranti, pravėdinsiu smegenis, susiliesiu su savo fizine forma.
Nepažįstu jokio kito žmogaus, labiau susiliejusio su savo fizine forma.
- Ačiū. - Tai buvo ne komplimentas.
Gerai. Pasimatysim kitą savaitę.
Negali išvykti visai savaitei. Mes ką tik pradėjom.
Nesijaudink. Tik liepsiu Deividui užrakinti kabinetą, kol manęs nebus.
Ne. Nereikia užrakinti kabineto. Aš būsiu čia.
Aš pagalvosiu apie plėtotę. Apsieisiu be tavęs.
Gerai. Apsieisi be manęs. Puiku.
Mažas patarimas, Pope.
Šiandien vis viena visko nepadarysi. Siūlau tau atsipalaiduoti.
Kur nors nueik, pasigerk.
Gal ir pasidulkink.
Pamatysi, kaip prašviesės galva.
Iki.
Pasidulkink.
Man patiko.
O tau?
Pasakysiu atvirai, Pope.
Tai buvo tragedija.
Taigi…
„Tebūnie šviesa“ buvo jėga, ar ne?
Taip.
Gal…
Aš čia pagalvojau.
- Gal reikėtų… - Sveikutės.
Užsiėmusios?
- Taip, mes kaip tik… - Gerai, nusprendžiau jus aplankyti.
Pasikalbėti tarp mūsų, mergaičių.
Nusiimkit ausines.
Galėsim paplepėti, pasidalinti mintimis,
aptarti, kas vyksta pasaulyje.
Jei atvirai, jaučiu, kad…
Galvojau, kad aš kalbėsiu, o jūs - klausysit.
Ne todėl, kad man nerūpėtų jūsų nuomonė…
Ir todėl.
Tiesiog… Noriu išlieti širdį,
o su jumis galiu paatvirauti, nes niekas į jus nekreipia dėmesio.
Be to, jei kam nors išpliurpsit, būsit atleistos.
Ką?
Ar tai - užslėptas grasinimas?
Atsiprašau. Ne, neužslėptas. Aiškių aiškiausias.
Jei kam nors apie tai išpliurpsit, lėksit iš darbo.
Tai va, susapnavau…
su darbu susijusį… sapną.
Net ne sapną, o tikrą košmarą. Jis niekaip neišeina man iš galvos.
Sapnavai seksą su Ajanu. Atspėjau?
Ką? Ne!
Ne! Ne. Baikit! Ne.
- O jei ir taip? - Nieko čia baisaus.
Aš irgi esu sapnavusi tą patį.
Ką? Ne!
Tai yra, rimtai?
Taip. Žmonės dažnai sapnuoja savo bosą.
Tai niekaip nesusiję su seksu. Labiau - su valdžia.
Bet Ajanas nebėra mano bosas. Dabar mes abu lygūs.
Tavo pasąmonė galvoja kitaip.
Supranti, sapnas tiesiog atspindi tai, kad mes norime patikti savo bosui.
Suprantu.
Todėl jis ir pasakė, kad buvo tragedija.
Man jis nesakė, kad buvo tragedija. Mano sapne jam tai patiko.
- Sakei, kad tai ne - seksas. - Ne seksas.
Tai koks tau skirtumas, ar jam patiko?
Tik norėjau pasakyti, kad aš buvau geresnė už Popę.
Aš viską girdžiu. Ne, nebuvai.
Esu superinė sekso partnerė, aišku? Tokia superinė, kad žodžių trūksta.
Kaip pasakysi.
Nesvarbu. Pasakyk, kaip man jį išmesti iš galvos.
Na, jei tai susiję su valdžia,
galbūt tau reikia įrodyti savo autoritetą realiame gyvenime.
Gal tada tavo pasąmonė tau paklus.
Taip.
Ne, man patinka. Įrodyti savo autoritetą. Tą ir padarysiu.
Pokalbis tarp mūsų, mergaičių, baigtas.
Kažkokia nenormali, ar ne?
Aha.
Labai nenormali.
- Norėjai kažką pasakyti? - Nea.
Ne. Viskas gerai.
Labas, Kerol. Noriu pasikalbėti.
Ne. Išaušo nauja diena, jei nepamiršai.
- Maldauju, tu nežinai apie ką. - Ar tik ne apie Deiną?
Tiek to, matau, žinai. Bet problema…
Gerai, taigi…
Jau galvojau, kad galim su Deina dar labiau suartėti.
O dabar ima aiškėti, kad ji - visai ne homoseksualė.
Nieko čia tokio. Ji nebūtinai turi būti homoseksualė.
Gali būti biseksualė ar net neapsisprendusi.
Nors, jei atvirai, nesuprantu, kaip galima būti neapsisprendusiam.
Akivaizdu, kad ji yra cislytė. Na, man - tai tas pats.
Nebent ji nėra cislytė. Dieve mano, Kerol. O jei ji - ne cislytė,
o aš visą tą laiką galvojau, kad ji - cislytė?
Ramiai. Dieve brangus, kalbi kaip užsukta.
Tu teisi. Atsiprašau.
Aš tik… Bijau pasakyti ką nors ne taip ir ją įžeisti.
Tai - labai svarbi tema.
Būtent apie tai ir kalbu
seminaruose apie diskriminaciją darbo vietoje,
kuriuose niekas nesilanko.
Įskaitant ir tave.
Taip, tą dieną buvau užsiėmusi.
Taigi, pasakysiu tau trumpai ir aiškiai,
nes tu gauni viską, ką nori, ir tada, kada nori.
Jaučiu nuo tavęs sklindančią mikroagresiją, Kerol.
Tu jauti makroagresiją.
Klausyk, tu kalbiesi su manim, kai tuo tarpu turėtum pasikalbėti su ja.
Tu taip bijai ją įžeisti, kad nenori pasakyti jai tiesos.
O Dieve, tu - teisi. Turiu būti atvira.
Prisijungsiu prie forumo ir pasidomėsiu visokiais neapsisprendusiais, o tada…
galėsiu su ja pasikalbėti.
Ačiū, Kerol. Pasijutau pastebėta ir išgirsta.
Tai ir yra blogiausia, nes aš nenoriu tavęs nei matyti, nei girdėti.
Atspėk, ką Ajanas ką tik išdulkino.
Ne!
Norėjau pasakyti… ką?
Mane.
Atėjęs į darbą, radau ant lango užklijuotą raštelį.
„Tempi“?
Taip. Tempi, Arizona. Būtent ten Ajanas kasmet atostogauja.
Apie kokias atostogas tu kalbi?
Tai - stovykla keturiasdešimtmečiams, kurie nori išmokti kovų meno.
- Apgailėtina. - Labai apgailėtina.
- Tai tu žinojai? - Kažkiek.
Jis paprašė manęs pasaugoti jo žiedus,
nes jie yra neįkainojami, nors ir pirkti „Amazon“.
O Dieve… Kam jam reikalingi tie visi žiedai?
Manau, jis galvoja, kad su jais atrodo jaunesnis.
Žinojai, kad jis pasitrumpino barzdą, nes ji ėmė žilti?
- Žinai, jis geria vaistus nuo plikimo. - Bet vadina juos…
Vitaminais.
Koks gydytojas išrašo vitaminus? Apgailėtina.
Labai apgailėtina.
Ir ką man dabar daryti?
Planavom su Ajanu pasikalbėti su Monrealio padaliniu
ir pristatyti jiems naująją plėtotę. O jis ėmė ir išvyko.
Na, juk pažįsti Ajaną. Jis daro, ką nori. Jis čia - bosas.
Tik ne mano, beje. Mes dabar - lygūs.
Taip. Tik noriu patikslinti. Bosas čia esu aš.
Jis dirba man, kaip ir tu.
Bet šiaip tai tu - teisi. Tu nebesi Ajano pavaldinė.
Ką tu?
Ką?
Turiu galvoje tavo naujas pareigas. Dabar tu gali tapti lydere.
Parodyti, ką iš tikrųjų sugebi, ir kas čia yra bosas.
Taip, tu man gali padėti.
Ir jeigu Ajanui tai nepatinka, tegul apsišika.
Ne! Aš ne…
Ko tau reikia, Deividai? Aš - užsiėmusi.
Išduok man naujosios plėtotės pavadinimą.
Na. Dar nesugalvojom.
Mudviejų su Ajanu idėjos dėl naujosios plėtotės
skiriasi kaip diena ir naktis.
Supranti, aš noriu…
Pope! Man tai nerūpi. Tik noriu žinoti pavadinimą.
Jei nesugalvosime gero pavadinimo, Monrealis mums įkiš blogą.
Todėl man reikia gero pavadinimo, ir dabar pat.
Aišku, gerai. Tuojau sugalvosiu. Apsieisiu ir be Ajano.
Galiu įrodyti savo autoritetą…
- Pavadinimas? - Gerai. Taip, ne, gerai.
Naujosios plėtotės pavadinimas…
- Pavadinimas bus… - Na?
„Fantastinis žaidimas.
Pelenų jūra“.
Liuks. Gerai, pasakysiu dailininkams, kad sukurtų iliustraciją.
Reikia sugalvoti priežastį, kaip pokalbį su Monrealiu atidėti iki rytojaus.
Gal užsiundyk ant jų Džo?
Taip.
Deja, mudviejų su Džo keliai išsiskyrė.
Ji metė tave?
Ką? Ne, niekas nieko nemetė. Ne, tai buvo abipusis susitarimas.
Ji nusprendė išbandyti kitas galimybes mūsų kompanijoje.
Džo, smagu, kad dėl manęs palikai Deividą. Tie santykiai neturėjo ateities.
- Jis - mižnius. - Kas to nežino?
Bet neturėtum taip apie jį kalbėti,
ne todėl, kad tai - negražu, bet todėl, kad ir taip aišku.
Man dar mokytis ir mokytis.
Puiku, aš - geras mokytojas.
Pirma pamoka: jokių užrašų. Niekuomet nepalik jokių pėdsakų.
Taigi…
Nori ar nenori, ateis laikas, kai iš mano protežė
tapsi didžiausiu mano priešu.
Jei sugebėsiu tinkamai tave išmokyti, tu norėsi mane pranokti.
Bet jeigu aš pranoksiu tavo bandymus pranokti mane,
dar labiau patobulėsiu.
Jau dabar galvoju, kaip tave pranokti.
Žinau. Todėl tu man ir patinki.
Sveika, Pope.
Galėjo būti ir blogiau.
Sutinku. Jokios fantazijos.
Po galais.
Įtampa buvo didžiulė.
Galėjai girdėti musę skrendant.
Tada Popė atsisuka į mane, pažiūri tiesiai į akis
ir sako…
Popė sako… Ji sako…
„Ko tik paprašysi, Deividai.“
- Taip ir pasakė? Pavadino tave Deividu? - Taip. Na…
Taip. Na, toks mano vardas.
Nesvarbu, taigi, sakau jai:
„Klausyk, Popse, man reikia pavadinimo. Ir jokių išsisukinėjimų.“
Taip ir gimė „Pelenų jūra“.
Kaip Kristaus dulkės.
Taip… Ne. Čia nėra jokio religinio atspalvio.
Esi tikras? Nes aš įžiūriu kryžių.
Tai - kardas. Jis visuomet čia buvo.
Aišku. Na, bet tu - tikras šaunuolis,
nes taip kalbėti su savo bosu reikia nemažai drąsos.
Taip. Na…
Ne, aš esu Popės bosas.
Nuo kada? Sveikinu.
Visada taip buvo.
Kartais užsimirštu, nes tavo akys - tokios šiltos.
Ak, na. Ačiū.
Turiu pripažinti, Sju, kad…
Na, tu Deividą Britelsbį matai visiškai kitokį, nei tie, viršuje.
Sakykime taip. Deividas, kurį jie pažįsta, jis…
Jis yra griežtas, bet teisingas. Autoritarinio valdymo šalininkas.
Deividai, štai kur tu! Noriu pasikalbėti. Turi laiko?
Na, žinoma, taip. Visuomet randu laiko pokalbiams su pavaldiniais.
Tiesą sakant, rodžiau Sju „Pelenų jūros“ iliustraciją.
- Išmesk ją. Pavadinimas bus kitoks. - Taip, pamaniau, kad jie…
Nesupratau, pala, ką?
Jis niekam tikęs. Be jokios… fantazijos.
Ne. Juk pati jį pasiūlei. Jis - puikus.
Ne! Nieko panašaus! Būtų puikus, jei toks būtų. Bet nėra.
Man reikia truputį daugiau laiko, kad įrodyčiau savo dominavimą.
Nežinau, kas darosi tavo galvoje, ir apskritai kas vyksta,
bet tam nebėra laiko, Pope.
- Turiu pranešti Monrealiui pavadinimą. - Pasakyk, kad NŽN.
- NŽN. Gražus pavadinimas. - Tai - ne pavadinimas!
Klausyk, žinai, ką? Ne.
Pavadinimas yra „Pelenų jūra“, ir taškas.
Ne. Jam kažko trūksta.
Tada sugalvok tokį, kuriam nieko netrūktų. Dabar pat!
Žinoma.
Ką tu darai?
Neaiškink man, ką daryti! Tu man - ne bosas!
Bosas! Tavo ir visų kitų!
Kodėl niekas to nesupranta?
Viskas per tavo šiltas akis, Deividai.
Nagi, drąsiau, žmogau. Taip! Nagi.
Pope.
Pope!
Po galais.
Labas.
- Labas. - Sveikas.
Kaip sekas?
Puikiai. Labai puikiai.
- Smagu. - Tau gerai.
Man irgi puikiai. Dabar dirbu su Bredu.
Taip. Žinau. Jo.
- Kaip tau? - Seni.
- Kad žinotum. Ji pati pas mane atėjo. - Ne, žmogau. Viskas gerai.
- Viskas gerai. - Taip, viskas gerai.
Neliūdėk, Deividai. Greitai ir tu ką nors susirasi.
Jei atvirai, aš nieko neieškau.
Tiesiog dabar neturiu laiko. Sukuosi kaip voverė rate.
Ir plušu kaip jautis.
Ant nosies - naujoji plėtotė.
Ką tik sugalvojom. Ką pasakysit?
- Taip, tai… - Taip.
Tai…
- Įdomu! - Teisingai.
Matau, jums nepatinka.
Na, galėtum sugalvoti ką nors geresnio.
- Jis galėtų? - Aš ne…
Ta - ne galutinis variantas.
Viskas dar gali pasikeisti.
Mes tebesvarstome. Vyksta procesas.
- Taip. Suprantu. - Aišku.
Taip. Geras.
Mižnius.
- Džo. - Atsiprašau.
- Kas taip kalba su bosu? - Tikrai.
- Tuo labiau, kad jis ir taip žino. - Taip. Tikrai.
Aišku. Tik dabar supratau, kas čia vyksta. Viskas gerai.
Jums - medaus mėnuo.
Aš - blogiukas. Iš manęs galima šaipytis. Aš… lepšis, žmogus iš M raidės.
- Taip. Tik… - Taip.
Aš nesu iš M raidės, aišku?
Aš esu bosas, supratai?
Įsidėmėk, aš esu tavo bosas. Ir tavo.
Aišku? Apsieisiu be jūsų. Be jūsų visų.
Be Popės, be Ajano, jei ką.
Aš pats sugalvosiu pavadinimą,
skambų pavadinimą vienui vienas, net jei visą naktį neteks sumerkti akių.
Atliksiu savo darbą kaip tikras bosas boso kabinete.
Arba Ajano kabinete šiaip jau.
Aš - jo bosas, taigi… Eikit dirbti!
Atneškit man kavos, prašau. Be kofeino. Su augaliniu pienu.
Prašau.
Tiek to.
Ir ką tu jame matei?
Buvau jauna.
Sveikutė, Kerol.
Jėzau.
Ir sugebėk tu man taip.
- Ką? - Nieko.
Bandysiu spėti.
- Nori pasikalbėti apie Reičelę. - Reičelę.
Jau kelias dienas ji manęs vengia.
Ir staiga atsiunčia kvietimą
į „atvirą dalijimosi jausmais forumą neformalioje saugioje aplinkoje“.
- Kas per forumas? - Nežinau, bet jis - mano kalendoriuje.
Ar santykiai darbe - neteisėti?
Ne. Susitikinėti su bendradarbiu - nieko neteisėto.
Tai yra kvaila ir gali blogai baigtis,
bet tai - ne Žmogiškųjų išteklių vadovės reikalas. Taip kad…
Gerai. Labai gerai, nes…
Tai va, Popė susapnavo, kad mylėjosi su Ajanu, supranti?
Aš irgi sapnavau tą patį.
Reičelė keistai sureagavo, nes tame sapne aš jį gerokai įkaitinau.
- O Popei nepavyko ir… - Gana.
Tai - Žmogiškųjų išteklių reikalas,
nes darbe nereikia pliurpti
apie savo seksualinius sapnus.
- Bet ką tik sakei… - Pasakysiu trumpai ir aiškiai.
Tau ji patinka?
Tipo, taip patinka?
Varge mano. Ši karta - grynas nesusipratimas.
Neįmanoma susikalbėti, kaip su kokiais mažvaikiais.
Atsiprašau. Aš tik…
Reičelė labai mėgsta viską aptarinėti. Absoliučiai viską.
Jai būtina viską išsiaiškinti ir išanalizuoti. O aš ne tokia.
Man nepatinka konfrontacija.
Atsėlinai taip tyliai, kaip naktis, ir šokai ant manęs kaip nendrinė katė.
- Sakyčiau, tai - konfrontacija. - Atsiprašau.
Žinai, ką galėčiau patarti?
Jums reikia pasikalbėti.
Viską išsiaiškinti. Girdi? Sudėti visus taškus ant i.
Atsakyti į visus klausimus.
Kalbėkitės tarpusavyje, o ne su manim.
Tu - teisi.
Reikia atvirai pasikalbėti. Ačiū, Kerol.
Dieve, kaip pasiilgstu nuotolinio darbo.
Gerai. Regis, sugalvojau.
Taip, sugalvojau. Štai taip.
Pavadinimas bus…
NACIŲ JŪRA
Šūdas.
„Nacių jūra“ - visiška nesąmonė!
Ką čia darai?
Sveikas.
Aš…
Grįžai iš stovyklos.
Tai - ne stovykla.
Tai - retritas su vadovu, kurio metu bandoma sustiprinti savo vyriškumą,
pasitelkiant braziliško džiudžitsu meną.
- Aišku. - Ką darai mano kabinete?
Bandžiau sugalvoti pavadinimą naujajai plėtotei.
Tai turėjo padaryti Popė, bet…
Žinai, tos moterys.
Jos greitai susinervina.
Tu atrodai susinervinęs, Deividai.
Taip. Aš pavargau.
Pusę nakties vargstu su tuo pavadinimu.
Mano mama buvo teisi. Aš - ne menininkas, o tiksliukas.
Nurimk, bičiuli. Nesinervink.
Klausyk, šią savaitę kai ką supratau:
tikroji mūsų jėga - ne išorėje.
Ji slypi mumyse.
Klausyk, Deividai, neleisk, kad realybė tave kontroliuotų.
Mano realybė nuo tavosios gerokai skiriasi.
Juk žinai, kad mano ūgis - 2 metrai?
Ko jus ten moko?
Pala, ką tu darai? Nes tu…
Grįžai iš ten labai agresyviai nusiteikęs.
Gerai.
Paklausyk. Pasakyk, kaip jautiesi.
Saugiai.
Teisingai. Ajanas - su tavim.
Deividai,
visi atsakymai yra tavyje.
Nori, kad padėčiau tau juos atrasti?
- Noriu. - Gerai.
Plėtotės pavadinimas yra…
Žinoma.
Va taip, gerai. O dabar…
- Ką mes čia darom? - Taip.
Labai neblogai.
O, ne.
- Deividai. - Kas yra?
Kodėl miegi mano kabinete?
Bandžiau persijungti į Ajano mąstyseną
ir sugalvoti naujosios plėtotės pavadinimą,
- bet nieko nesugalvojau. - Užtat aš sugalvojau.
Tikrai?
Sakyk.
„Titanų nesantaika“. Geras. Man patinka.
Jau matau prieš akis iliustraciją.
Du besikaunantys titanai.
Vienas nori dominuoti. Kitas nenori pasiduoti.
- Kažkas panašaus. Nežinau. - Taip. Geras pavadinimas.
Kaip tau šovė į galvą tokia mintis, beje?
Aš jį susapnavau.
Rimtai? Geras. Ką sapnavai?
Šiaip sapną.
Tau tikriausiai sunku mane suprasti, nes nesi menininkas,
bet, mes, menininkai, kartais susapnuojam tokius sapnus.
Sapnavai seksą su Ajanu? Atspėjau?
Ne! Ne.
Ne.
Taip.
Na, žinai. Ir aš sapnavau tą patį. Ir visi kiti.
Nieko čia nėra keisto sapnuoti seksą su savo bosu.
Tai susiję su valdžia.
Bet, Deividai, tu esi jo bosas.
Teisingai.
Reikės apie tai pagalvoti.
Be to, tame sapne ne aš su juo mylėjausi, o tu.
- Aš? - Tu.
Ajanas pašnibždėjo tau į ausį pavadinimą, kai tuo tarpu tu…
Ką?
Atsiprašau. Ar tai… seksas?
Taip.
- Patylėk. Aš viską išmanau apie seksą. - Aišku.
Esmė ta, kad tu liepei man sugalvoti pavadinimą, ir aš sugalvojau.
Sugalvojai, taip. Tiksliau, Ajanas sugalvojo.
Ne, pavadinimas…
Jis sukosi mano galvoje.
Taigi, taip, Ajanas jį sugalvojo
mano sapne.
O kadangi sapnas - mano, vadinasi, pavadinimą sugalvojau aš.
Taip, bet be jo nieko nebūtum padariusi.
Kaip ir aš.
Na, gana apie tai.
- Niekas neturi to žinoti, tiesa? - Visų pirma, Ajanas.
- Ne, tik ne Ajanas. Mes jį sugalvojom! - Mes!
Taip.
- Klausyk, Pope. - Ką?
- Ar aš jį patenkinau? - Deividai.
Man įdomu, ar jis… Na, supranti.
Labas.
Tiesos akimirka.
Ačiū, kad sutikai čia susitikti.
Suprantu, kad garažas - nekokia vieta susitikimams,
bet norėjau neutralios vietos,
be to, atsinešiau literatūros, kuri padės mums ramiai pasikalbėti…
Nepyk.
Jei dabar nebūčiau to padariusi, nežinau, ar vėliau būčiau išdrįsusi.
Viskas gerai?
Taip. Tik… bandau įsitikinti, kad tai - ne sapnas.
Pradžia man patiko, bet neturiu jokio noro laukti tęsinio. Iš kelio.
Sveikinu. Tik nesugalvokit dulkintis darbe.
Reikia pripažint, kuo labiau stengiesi, tuo geriau gaunasi.
Niekas manęs nepatenkina taip, kaip tu.
Geras.
Išvertė Laima Banionienė