Labai gerai. Puikus darbas, Filai.
- Džiaugiuosi, kad ji grįžo. - Ir aš.
Smagu. Labas rytas.
Sveikutis.
Puikios naujienos, bičiuli. Puikios naujienos.
Mama ir tėtis susitaikė.
Taip, mes - vėl partneriai. Šįkart viskas rimtai.
Nusprendėme susieiti ir pamiršti nesutarimus.
Taip, sukursime bendrą nuostabią plėtotę laiku ir neviršijant biudžeto.
Aišku. Tai… Labai gerai.
Tikėjomės tave nudžiuginti. Kas negerai?
Ir nudžiuginot.
Kai įsipareigoji kam nors, tikiesi, kad jį nudžiuginsi.
Problemos su našle?
Pasiūliau jai apsigyventi kartu.
Ji atsisakė.
- Ką gi. - Taip.
Tiesą sakant, iš pradžių ji pasakė, kad susitikinėjam tik du mėnesius,
ir ji dar nepasiruošusi tokiam žingsniui.
Aš ne taip ją supratau ir priklaupiau ant kelio.
Negali būti.
Taip, aš pasipiršau.
- Ne. - Taip.
- Bet ji nesutiko. - Ką gi.
Taip. Paskiau pagalvojau,
na, jei jau esu priklaupęs, galėčiau…
- Tik nesakyk. - Aš jos maldavau.
Klūpėdamas ant kelių. Pasakiau sau: „Parodyk jai savo švelnią papilvę.
Kartais vilkas taip daro.
Kai reikia.“
- Bet jai tai nepatiko. - Ne.
- Joms patinka, kai priklaupi ant kelio,
bet ne ant abiejų.
- O jai nepatiko nei tas, nei tas. Ne. - Ne.
Taigi…
Nieko gero iš to neišėjo.
Todėl viskas…
baigta.
Taip, suprantama.
Bet! Viskas gerai.
Taip, vilkas greitai atsigaus. Žinot, ką aš supratau?
Supratau, kad jūs visi esate mano tikroji šeima.
Taip, ne, moterys mano gyvenime pasirodo ir dingsta…
Dažniausiai dingsta.
Bet FŽ ir čia dirbantys žmonės - visuomet su manim.
Žinai, ką, bičiuli? Ir visada taip bus.
- Vilkas sugrįžo. - Taip. Vilkas sugrįžo.
- Grįžtam prie darbo. - Vilkas sugrįžo.
- Taip. - Vilkas sugrįžo.
Iltimis į priekį.
Gal dar pasišnekučiuosim?
Turim daug darbo, bet…
Gerai?
Gerai.
GALIMA ĮKELTI NUOTRAUKĄ
Štai taip.
- Labas, Deividai. - Galėtume pasikalbėti?
Žinoma, užeikit. Jums, bičiuliai, visuomet rasiu laiko.
Merginos. Moterys.
Savo FŽ šeimai visuomet turiu laiko.
- Aišku. - Taigi, mes…
Žinot, ką pagalvojau?
Mes visi trys dirbame per kelis metrus vienas nuo kito,
o neturime bendros nuotraukos. Keista, ar ne?
- Manai? - Nieko keisto.
- Nusifotografuokim. Nagi. Bus smagu. - Gerai.
Štai taip. Ateikit arčiau.
- Gerai. - Taip. Tik pažiūrėkit.
Trys muškietininkai. Šypsena.
Super. Labai gražu. Perkelsiu ją į skaitmeninį fotoalbumą,
į kurį sudėsiu visos savo FŽ šeimos nuotraukas.
Deividai, mes išeinam iš darbo.
- Ką? - Taip,
- mes su Reičele išvažiuojam į Berklį. - Taip.
Kad susituoktumėt?
- Ne. - Ką? Ne. Ką?
- Važiuojam ten mokytis. - Taip.
Maniau, kad pasidžiaugsi dėl mūsų.
Džiaugiuosi. Taip, ne, smagu girdėti.
Jums gerai.
Taip, ne, aš…
Paskutiniu metu man truputį… nesiseka…
Nori apie tai pasikalbėti?
Jūsų tai neliečia. Tiek to, ne.
Klausykit…
Aš sutinku jus atleisti.
- Ačiū. - Taip. Ačiū už viską, Deividai.
- Taip, tu esi puikus bosas. - Tikrai.
Ačiū.
Na, buvo laikai, kai tokiomis akimirkomis žmonės apsikabindavo.
- Mes ne… - Nereikia apsikabinimų.
Taip, ne. Dabar tai - nepriimtina. Nepriimtina.
Ką gi, belieka pasakyti… sudiev.
- Gerai. Viso. - Viso, Deividai.
- Viso gero, Deividai. - Taip.
- Gerai. Viso. - Viso.
Viso. Ačiū.
ZAKAS
Zakas klauso.
Nuoširdžiausi linkėjimai ir sveikinimai, Zakarijau.
Čia aš, Džo.
Džo. Iš „Fantastinio žygio“.
- Kaip sekas, nepažįstamoji? - Puikiai.
Laukiu nesulaukiu FŽ žaidimo mobiliajame telefone,
nes, kaip pats žinai, abu pasidarysim krūvą pinigų.
Atsiprašau. Nesupratau.
Neišsisukinėk. Abu gerai žinom, kad davei man 10 000 dol. grynais
FŽ akcijoms nupirkti, kai išpešei iš manęs slaptą informaciją.
Tu pažeidei patikėtinio pareigas ir piktybiškai pasinaudojai informacija.
PER DAUG OFICIALU
Akcijos? Grynieji? Džo.
Tai, apie ką tu kalbi, yra visiškai neteisėta.
Aš taip niekada neapsižioplinčiau.
Taip. Esi per daug protingas?
Ačiū.
Didelio proto nereikia, kad žinotum, jog prekyba apgaule yra nusikaltimas,
už kurį gali gauti dešimt metų nelaisvės.
Koks kvailys to nežino?
Ar ne?
Tu mane pakišai, dviveidi išdavike ir šikniau!
Tau nepasisekė, Džo.
Ir perduok broliui mano „kvy-kvy“.
Šakės. Mane pasodins į kalėjimą.
Nesijaudink, Džozefina. Galiu tau padėti.
Nes esu sėdėjęs kalėjime.
- Tikrai? - Taip.
Visų garsiausiame kalėjime. Minčių kalėjime.
Super. O mane pasodins į tikrą kalėjimą.
Su grotomis, betonu, kaliniais ir kitom nesąmonėm!
Teisingai. Taip, ten nesu niekada buvęs.
Bet esu girdėjęs baisių dalykų.
Gerai, taip. Regis, supratau.
Nori perrašyti serverį ir klientų architektūrą,
kad visi žaidėjai galėtų daryti tą patį mūsų žaidimo pasaulyje
vienu ir tuo pačiu metu.
Teisingai. Taip. Matot? Jis suprato.
- Bet tai - neįmanoma. - Sakiau?
Užsičiaupk, Entoni.
Klausyk, tau tai atrodo neįmanoma…
Ne, Pope, tai ir yra neįmanoma.
Tavo sumanymai dėl „Heros“ yra puikūs, bet FŽ nėra tam pritaikytas.
Tai būtų tas pats, kas perstatyti dangoraižio pamatus tada,
kai dangoraižis jau pastatytas.
Matai? Jis supranta.
Taip, ačiū. Entonis, ar ne?
Patylėk, bliamba. Tu kalbiesi su Pope Li.
- Girdi? Ši moteris - proto bokštas. - Taip.
Kiekvieną kartą, kai pakišdavau jai beprotišką idėją, ji ją įgyvendindavo.
- Taip. - Ir padarydavo tai tobulai.
- Taip. - Išskyrus šįkart.
Taip! Ką?
Pope, aš tiksliai žinau, kad „Hera“ - neįmanoma.
Jei būtų buvę įmanoma,
tu jau būtum ją sukūrus.
Tu - teisus.
O Dieve. Tu - teisus.
- Iššvaisčiau tiek laiko ir resursų savo… - Savo vizijai.
Toks jau mūsų darbas. Kuo didesnių svajonių sieki,
tuo kartais, deja, labiau susimauni.
Bet, žinai, ką, Pope? Turėtum savimi didžiuotis.
Tu žiauriai susimovei, bliamba.
- Ačiū. - Taip.
Taip. Su savo genialia idėja galėjai priverst bankrutuoti visą studiją.
Ir vos to nepadarei. Fantastika.
Taip.
Ką gi. Darbas baigtas, vaikinai.
- Tiksliau, vyrai. - Vyrai. Darbas baigtas, vyrai.
Tik be reikalo vargstam. Sukurti „Herą“ - neįmanoma.
- Šimtą kartų tai sakiau. - Užsičiaupk, Entoni. Patylėk!
Daiktus jau susirinkau, gal einam užkąsti?
Manęs nepriėmė.
Ką?
Manęs nepriėmė į Berklį. Jie manęs nepriėmė.
Mes ką tik metėm darbą, Deina.
Mes ką tik metėm darbą, o tu nežinojai, kad tavęs nepriėmė?
Džiaugsmas sumaišė protą. Buvau įsitikinusi, kad mane priims.
O Dieve.
Kerol jau neša čia mūsų atleidimo dokumentus.
Ką aš sau galvojau? Dieve, paskutinė kvaiša.
Ne, tu - ne kvaiša. Ne kvaiša.
Nekenčiu tos kvailos ožkos.
Mažute.
Ne. Nekišiu nagų į tą šūdą.
Prašau.
Bredai, nesielk taip.
Man reikia tavo pagalbos, kad išpeščiau iš Zako prisipažinimą.
Kodėl mažas peliukas turėtų padėti dideliam piktam rykliui
po to, kai ji pabandė jį suėsti?
- Gal todėl, kad esi geras žmogus? - Įžeidinėjimas tau nepadės.
Maldauju, Bredai. Aš nenoriu į kalėjimą.
Džo… Niekuo negaliu padėti.
Kartais tenka atsitrenkti į dugną, kad suprastum, jog turi problemą.
Esi priklausoma nuo valdžios troškimo, gal kalėjimas tave atgrasys.
Gyventum sau ten, gal net įgytum teisinį išsilavinimą,
kuris garantuotų didesnę valdžią ir papildomus teistumus.
Žinok, priklausomybė yra užburtas ratas.
Kas, jei pasakyčiau, kad padėdamas man tu padėsi sau?
Tęsk.
Jei veiktume išvien, viskuo galėtume apkaltinti Zaką.
Bent jau atkeršytum už tai, kad jis papjovė tavo mylimą Keitę.
Galėčiau tau padėti pasiųsti tavo brolį už grotų.
Šešiems mėnesiams, ne ilgiau. Valdiškuose namuose.
Kas mūsų profesijos atstovams kartais išeina į naudą.
Pakelia reputaciją. Parodo, kad nesi bailys.
Kaip sau nori, bet įduoti savo brolį - ne kiekvieno nosiai.
Turėsi progą įrodyti, kas yra tikrasis ryklys šeimoje.
Aš esu tikrasis ryklys šeimoje.
Gerai, tiek to, aš tau padėsiu. Bus taip.
Tavim pasinaudojo vyresnis, labiau patyręs nusikaltimo organizatorius.
FTB agentams patinka kieti organizatoriai.
O tu esi miela ir lengvai paveikiama jauna moteris.
- Mergina. - Dar geriau.
- Manau, tai - šuo. - Kodėl jis šlubčioja?
Gal jis sužeistas?
Žaidimas apie liūdną sužeistą šunį?
Neturiu supratimo.
- Tiesą sakant, žaidimas - apie… - Tavęs niekas neklausia.
Noriu išsiaiškinti.
Ir toliau kūrei tą žaidimą, nors Bredas nutraukė projektą?
Vakar išėjai iš darbo dėl mokslų Berklyje.
Bet tavęs nepriėmė.
Ir tu, testuotoja, nusprendei sutrukdyti savo viršininkus
per labai svarbų susirinkimą dėl jų žaidimo ateities tik tam,
kad priimtume atgal į darbą tave ir tavo mylimąją?
- Jau galiu kalbėti? - Ne.
Atsiprašau. Judu ilgai tylėjot.
- Nuo kada tai prasidėjo? - Nežinau.
Toks jausmas, kad visi žmonės, kuriems dar nėra 30-ies,
galvoja, kad savo jausmus reikia atskleisti visam pasauliui,
nors mums visiems dzin, bliamba…
- Žinai, ką? Atsiprašau. - Ne, tai ne…
- Žinai, kaip mane tai siutina. - Žinau.
- Supranti mane? - Tai - ne tavo kaltė.
Žinau, kaip tave tai siutina.
Ką gi. Dabar - apie šunį.
Jau gali kalbėti.
- Aš? - Taip. Kas dar?
- Jūs net nežiūrit į mane! - Kalbėk jau!
Tai - ožka.
- Grynų gryniausias šūdas. - Pati žinau.
Ir vis viena dirbi toliau. Kodėl?
Nežinau. Tikiu, kad man pavyks.
O jei ir aš pasakyčiau, kad tai - grynų gryniausias šūdas, patikėtum?
- Taip. - Ir nutrauktum darbą?
Taip.
Ne.
Esu įsitikinus, kad man pavyks, nes…
Gerai. Mes tave pasiųsim į programavimo mokyklą.
Tik ne į Berklį. Kur nors proto ribose.
Mūsų mieste. Už mokslus sumokės FŽ.
Be to, pasirašysim su tavim sutartį,
kad baigusi mokslus nenueitum dirbti kur nors kitur
ir nepaliktum mūsų kvailio vietoj.
Atsiprašau. Viskas įvyko taip greit.
Norit pasakyt, kad jums patiko žaidimas?
Išsiplauk ausis, gerai? Tavo žaidimas - šūdas.
Ko negalėčiau pasakyt apie tave. O tai ir yra svarbiausia.
Manai, kad šiame darbe svarbiausia yra talentas?
- Ne, svarbiausia turėti… - Kiaušus.
Norėjau pasakyti, ryžto.
Ryžto. Taip, reik turėti ryžto.
Taip. Klausyk, visi ten sėdintys
nuleistų rankas iškart, kai tik kas nors sudirbtų jų „puikią“ idėją.
Nes taip nutinka kiekvieną dieną.
Ar tau kas nors pavyks? Nežinau.
Bet tu nenuleisi rankų, kol tau nepavyks.
Kaip matom.
O jie visi pasiduotų iškart.
- Nes dauguma jų - visiški… - Bailiai.
Norėjau pasakyti…
Na, taip, ir aš būčiau sakęs „bailiai“, nes sunku rasti geresnį žodį.
- Reikėtų kokį sugalvoti. - Reikėtų. Taip.
- Surengsim smegenų šturmą. - Tuo tarpu
jie visi yra bailiai, o tu - su kietais kiaušais.
Reikėtų liautis klijuoti etiketes. Dėl to gali kilti ginčų.
Taip. Tikrai.
Jums tai gal nieko. O mane gali išmesti iš darbo.
Ką gi, gali eit. Mes užsiėmę. Viso.
Taip. Ačiū.
Nežinau, ką pasakyti.
Jaučiuosi tokia dėkinga…
Dieve. Mums nerūpi tavo jausmai, bliamba!
Mes rūpinamės kompanija!
Aišku. Ačiū.
Pala. Kur?
Šūdas.
Labai skanu!
Prasidėjo. FTB agentai - jau čia. O Dieve.
Zakas mane įskundė.
Nekelk dramų. Zakas čia niekuo dėtas.
- Aš įskundžiau. - Ką?
Taip. Paskambinau į anoniminę Vertybinių popierių komisijos liniją
ir pranešiau apie pardavimą apgaulę mūsų kompanijoje.
Manyčiau, metas atsisveikinti.
O Dieve.
- Tu iš tikrųjų esi ryklys. - Esi velniškai teisi.
Mes čia, užeikite!
P. Bakši. Mes - iš Vertybinių popierių komisijos.
Galėtume pasikalbėti akis į akį?
Taip, žinoma, bičiuliai. Minutėlę.
Kodėl jie nori pasikalbėti su tavim?
Na, akivaizdu, Džo, kad jie taikosi į tikrąjį nusikaltimo organizatorių.
Pala, tu įskundei save?
- Negi padarei tai dėl manęs? - Ne.
Padariau tai dėl savęs. Kad pakelčiau savo reputaciją.
Nusibodo būti geru žmogumi.
Bičiuliai, sutaupysiu jums laiko.
Aš tai padariau. Esu kaltas.
Galit uždėti man antrankius.
Mes atėjom tik pasikalbėti.
Galim pasikalbėti čia arba konferencijų salėje. Nesvarbu.
- Gerai. - Palaukit!
Veskitės į automobilių stovėjimo aikštelę. Taip atrodys įtikinamiau.
- Tai - nebūtina. - Ir dar kaip būtina.
Tu man patinki.
Žinau.
Gerai, žmonės. Nieko ypatingo!
Konvojuojamas suimtasis. Vedamas pavojingas nusikaltėlis.
Teisingai, nufotografuok jį.
Sveiks, Bredai. Viskas gerai?
Puikiai. Pasimatysim po šešių ar aštuonių mėnesių.
Dėjau ant jūsų visų!
Kažką praleidau?
TESTAVIMO SKYRIUS
Štai. Tas pats šūdas.
Vėl tas pats.
Viskas gerai. Tu būsi čia. Aš būsiu netoliese.
Dažnai tave aplankysiu. Viskas bus taip, kaip anksčiau.
Taip.
Turiu bėgti.
Kaip kitaip? Išgėrei visą skardinę „Red Bull“.
Ne, Deina, aš išvažiuoju…
į Berklį.
Studijuoti literatūros.
Taip, turiu išvažiuoti.
Pati nesuprantu, kas man darosi, jei atvirai,
bet…
aš to labai noriu.
- Nori važiuoti be manęs? - Ne.
Noriu su tavim.
Bet… jeigu tu nevažiuoji…
važiuosiu ten viena.
Na,
esi tvirtai apsisprendusi.
Taip, bet… Privalau tą padaryti, supranti?
Pyksti ant manęs?
Pykstu? Ne, ką tu.
Reiče, aš buvau pasiryžus santykiams per atstumą,
kai nusprendžiau ten važiuoti. Tai koks dabar skirtumas?
Na, nebent tu galvoji kitaip.
Šūdas. Mūsų santykiai pasikeitė? Nė nepajutau.
Bet dabar jau nežinau. Galbūt aš tave spaudžiau
ir pernelyg skubinau? Dabar keistai jaučiuosi…
Atleisk. Privalėjau tave užčiaupti.
Pameni, Kerol mums liepė nesidulkinti darbe?
Žinoma.
Mes čia nebedirbam.
- Dieve mano, kaip įdomu. - Tikrai?
Nieko sau. Pope, viską padarei viena?
Ne, paprašiau meno skyriaus darbuotojų surinkti viską iš archyvo
vidury nakties.
Čia visi mano originalūs eskizai nuo pat pradžių.
Taip. Pamaniau, kad jeigu nenorime kartotis,
turėtume priminti sau, nuo ko viskas prasidėjo.
Tikras pasivaikščiojimas po praeitį.
Žiūrėkit. Mog Jodas!
Tavo pirmoji idėja, patekusi į FŽ.
Na, tai buvo ne visai mano idėja. Mes pasigėrėme „Casa Vega“,
ir netyčia pavadinau kokteilį „Margarita“ „Marg Jardu“.
O tu jį nupiešei ir įtraukei į žaidimą.
Reikėtų grįžti prie eskizų piešimo ant popierinių servetėlių.
- Tai buvo neblogas būdas. - Taip.
Lyg stebėčiau kūdikio gyvenimą
nuo jo užgimimo, kūdikystės,
paauglystės, jaunystės ir galiausiai…
- „Varno puota“. - Mūsų šedevras.
FANTASTINIS ŽYGIS. VARNO PUOTA
Koridoriaus pabaiga.
O galbūt… kelio pabaiga.
Na, galėtume išardyti velniop tą sumautą sieną
ir prailginti koridorių.
Arba pasukti į kairę
ir tęsti senuoju koridoriumi.
Mąstyk plačiau, Pope. Įsivaizduok koridorių…
Kaip jūs nesuprantat?
Vaikas jau užaugo. Jis išvyko į koledžą.
Arba ji. Žaidimas gali būti „ji“.
Iki šiol mums neblogai sekėsi. Nepradėk malti šūdo, gerai?
Paklausykit manęs!
Negi nesusimąstėt, kodėl išblėso jūsų kūrybiškumas?
Kodėl didžiulis triūsas su plėtote nedavė jokių vaisių?
Mėnesių mėnesius laukiu, kol galėsiu rašyti.
Bet jūs nesuteikiat man progos parašyti kitą skyrių. Kodėl?
Mūsų istorija turi vienintelę logišką ir neišvengiamą pabaigą.
Jūs ją žinot ne ką blogiau už mane.
Įsiklausykite į savo širdį.
Daugiau nebėra jokių skyrių.
„Varno puota“ yra…
buvo… istorijos pabaiga.
Mes padarėme savo darbą. Vaikas užaugintas.
Ji - pilnametė.
- Gerai, liaukis. - Šlykštu.
Eik sau.
IŠTRINTI RINKMENĄ? ATŠAUKTI - GERAI
Lik sveikas, Bredai.
Čia jūs.
Jūs nepatikėsit… Šios kelios dienos - tikra tragedija.
- Bredą areštavo. - Tikrai?
Taip. Už prekybą apgaule. Galit patikėti?
- Galim. - Laisvai.
Nieko keisto.
Taip, tikrai nieko keisto.
Viskas nesiseka.
Toks jausmas, kad šeima griūva.
Ne. Tik nesakykit, kad vėl ėmėt pyktis.
Mes? Ne. Mes puikiai sutariam.
Ačiū Dievui.
- Tai ką pasakysit? - Mes paliekam tave ir „Fantastinį žygį“.
Ką?
Mudu su Ajanu nusprendėm trauktis iš FŽ visiems laikams.
Ne.
Taip.
Ne.
- Taip. - Taip.
Ne!
Kodėl?
- Na… - Kodėl?
Galvojom, kad esam reikalingi savo vaikui,
bet, pasirodo, vaikas jau užaugo.
Taip. Nusprendėm leisti jam gyventi savarankiškai.
Dabar supratai?
Taip. Supratau.
Aš esu vaikas.
- Ne. - Ką tu čia paistai?
- Esi suaugęs vyras. - Mes kalbam apie žaidimą.
- Žaidimas yra vaikas. - Ne aš?
- Maniau, kad vaikas esu aš. - Ne.
- Nieko nebesuprantu. - Viskas labai painu.
Pamaniau, sakėt, kad aš esu vaikas, o jūs - tėvai.
Atsiprašau. Kažkokia sumauta diena!
Ir mums. Nebuvo lengva priimti tokį sprendimą,
bet mums su Pope metas judėti į priekį ir leistis į naujus nuotykius.
Gerai. Jums gerai.
O ką man daryti?
Likti čia ir vadovauti FŽ be mūsų.
Arba ne. Žinai? Esi suaugęs žmogus ir gali daryti, ką nori.
Taip.
Iš manęs būtų neblogas bosas, manyčiau.
Einam.
Deividai. Sėkmės.
- Palauk, nešok! - Ką?
Džo, kad ir kas varytų tave į neviltį,
kad ir kaip tau liūdna, patikėk, viskas bus gerai.
Girdi? Yra žmonių, kurie tave myli. Tavo draugai, šeima.
Turi šeimą?
Nieko nežinau apie tavo šeimą. Bet mielai paklausyčiau.
Aš ir nesiruošiau šokti, Deividai. Atėjau čia įkvėpti gryno oro.
Aišku. Gerai.
Puiku. Taip. Labai gerai.
O ko tu čia atėjai?
Gryno oro.
Tiesiog…
Visi mane paliko.
Kaip visada.
Dieve, viską atiduočiau, kad atsidurčiau greitkelyje,
vedančiame į Jorba Lindą pas našlę.
- Buvusią našlę. - Ne, ji tebėra našlė.
Jaučiuosi visų apleistas
ir visiškas bejėgis.
Bejėgis.
Tu neturi valdžios.
Na, ne, turiu šiokios tokios valdžios. Aš - vis dar vykdantysis prodiuseris.
Priimk mane pas save. Prašau.
- Galiu vėl būti tavo padėjėja? - Ką?
Be reikalo tave išdaviau.
Taip. Tikrai be reikalo. Tai buvo tavo klaida.
Tiek to, priimsiu tave atgal.
Tik su viena sąlyga. Būsi mano darbuotoja. Aišku?
- Mes - ne draugai ir ne šeima. - Niekada jais ir nebuvom.
Taip. Gerai.
- Gerai. - Taip.
Ką gi.
Džo, užsirašyk.
Kad nelabai galiu. Bredas liepė man išmesti lauk kompiuterį.
Ką? Rimtai? Keista.
Ir ką tu jame radai?
Na, jis - aukštas ir protingas. Dar jo oda - graži.
Tiek to. Gali nieko nerašyti.
Mes turim daugybę darbų.
Reikia susirasti naują testuotoją,
naują buhalterį ir du naujus kūrybos direktorius.
Nors, žinai, ką? Užteks ir vieno kūrybos direktoriaus.
- Pageidautina, vyro. - Teisingai.
- Tik daugiau niekam to nesakyk. - Gerai.
RESTORANAS „CASA VEGA“ KOKTEILIAI
- Į sveikatą. - Į sveikatą.
Paskandinkim savo liūdesį.
Kokį dar liūdesį? Mes juk švenčiam. Smagu.
Tau nė truputėlio neliūdna?
Stengiuosi niekada neliūdėti.
Mes ką tik palikom žaidimą, kuris mums reiškė viską.
- Aš jau susitaikiau. - Jau susitaikei?
Taip. Keista, ar ne?
Todėl ir nesu geras tėtis.
Užtat sugebu judėti į priekį.
Taigi, pakalbėkim apie naują žaidimą.
- Nebent nusprendei ieškotis rimto darbo. - Ne.
Gerai, apie kokį žaidimą kalbam? Grupinį, atvirąjį ar simuliacinį?
Tik ne skerdynės su ginklais.
Ką? Jau žinom, koks bus naujasis žaidimas. Tavo plėtotė „Hera“.
- Juk sakiau, kad ji man patinka. - Taip pat sakei, kad tai - neįmanoma.
Taip. Neįmanoma žaidime FŽ.
O mes viską pradėsim nuo nulio.
Negali prievarta įsprausti savo idėjų į žaidimą, kurį sukūriau aš.
Turime kartu pagimdyti šį kūdikį.
Tik jokio sekso, žinok.
- Tai aišku. - Kažkaip keistai į mane žiūri.
Ne, aš…
Ką tik man pasakei, kad gali išsipildyti mano svajonė.
Esu šiek tiek apsinešusi.
Taigi. Tas žaidimas bus tik mudviejų.
Nors, žinai, „Herą“ sugalvojau aš,
taigi, formaliai tai būtų mano žaidimas, bet leisiu tau prisidėti.
Klausyk, Pope, nesu toks nepasitikintis savim, kaip tu,
todėl man nereikia aiškinti, ką turiu daryti būdamas viršininku.
Aišku.
Pradėkim. Štai tau drobė.
Ir teptukas.
Man?
Išvertė Laima Banionienė