Ez igen, királyul néz ki! Remek munka, Phil.
- Örülök, hogy visszakerült. - Én is.
Ja, szupi. Jó reggelt!
Hellóka! Már vártunk.
Jó hírem van, pajti, remek hírem!
Anyu és apu újra egy csapat.
Ja, újra társak vagyunk, és ezúttal ténylegesen.
Úgy döntöttünk, elássuk a csatabárdot.
És közösen kreálunk egy istenkirály kieget, késés és túlköltekezés nélkül.
Okés. Ez… Ez jó hír.
Azt hittük, feldob majd. Mi van veled?
Tökre feldob, tényleg.
Hiszen ha elköteleződünk valaki mellett, az vélhetően boldog lesz.
Valami gáz van az özveggyel, mi?
Felvetettem az összeköltözést.
Nemet mondott.
- Ja. - Értem.
Pontosabban azt mondta, még csak pár hónapja járunk,
és nem úgy érzi, hogy itt tartanánk.
Ezt én félreértettem, majd fél térdre ereszkedtem előtte.
Jaj, ne…
De, megkértem a kezét.
- Jaj, ne… - De.
- Nemet mondott. - Értem.
Ja. Aztán arra gondoltam, mivel már úgyis térdelek előtte…
- Ugye nem? - Könyörögni kezdtem.
Térden állva. A hátamra fordulva felfedtem érzékeny pontjaimat,
mint néha a farkasok.
Ha muszáj.
- De nem győztem meg. - Nem…
- A fél térd még oké,
de a kettő már túlzás.
- Neki a fél térd is sok volt. - Aha.
A lényeg, hogy…
nem sikerült túl jól.
Úgyhogy ennek…
vége.
Ja, igen, ez érthető.
De fel a fejjel! Nincs gáz.
A farkas sebei begyógyulnak. És tudjátok, mire jöttem rá?
Arra, hogy ti vagytok az én igazi családom.
A nők talán jönnek-mennek az életemben…
Főleg mennek.
…de az LK és az itt dolgozók biztos pontot jelentenek számomra.
És ez, pajtás, így is marad.
- Farkas indahouse! - Farkas indahouse, bébi!
- Portyára fel! - Farkas indahouse!
- Ja! - Farkas indahouse!
Védd magad, bébi!
Nem lazulunk egy kicsit?
Sajna rengeteg a melónk, de…
Vágod?
Aha.
MOST FELTÖLTHETED A FÉNYKÉPET
Csapassuk!
- Szeva, David! - Ráérsz egy percre?
Persze, gyertek csak! Ti sosem zavartok, srácok.
Csajok. Nők.
Az LK-s családomra mindig van időm.
- Oké. - Na, szóval…
Tudjátok, mire jöttem most rá?
Hogy mi hárman kb. háromméternyire melózunk egymástól,
mégsem készült még rólunk egy közös kép sem. Miért?
- Szerinted? - Ez van.
- Csináljunk egyet most! Jó móka lesz. - Oké.
Mindjárt… Gyertek!
- Oké. - Ez az! De jól mutatunk!
A három testőr! Csíz!
Szuper lett! Tökre tetszik! Át is küldöm a digitális képkeretemre,
amin az LK-s családi képeimet őrzöm majd.
David, mi felmondani jöttünk.
- Tessék? - Igen,
- Rachellel Berkeley-be költözünk. - Aha.
Hogy összeházasodjatok?
- Nem. - Mi? Nem. Mi van?
- Suli miatt. - Ja.
Azt hittem, örülni fogsz nekünk.
Persze! Hogyne, ez jó hír.
Ez tök jó nektek.
Én csak…
Én csak épp egy elég… nehéz időszakon megyek keresztül…
Akarsz beszélni róla?
Nem traktállak vele titeket, hagyjuk!
Akkor hát…
elfogadom a felmondásotokat.
- Köszönjük. - Igen, köszönet, David, mindenért.
- Nagyon szuper főnök voltál. - Igen.
Köszönöm.
Hát, régebben szokás volt megölelni egymást ilyenkor.
- Mi nem… - Nem ölelkezünk.
Persze, manapság már nem szabad, hisz illetlenség lenne.
Akkor csak… búcsút mondunk egymásnak.
- Oké. Pápá! - Ég veled, David!
- Minden jót! - Kösz.
- Oké. Pá! - Pá!
Szia! Kösz mindent!
Itt Zack.
Szívélyes üdvözletünk és elismerésünk, Zachary!
Csá, Jo vagyok.
Jo? A Legendás Kalandtól?
- Hogy s mint, idegen? - Remekül.
Alig várom az LK mobilos startját,
mert, mint azt már tudod, hülyére keressük majd vele magunkat.
Sajnálom, de nem értem, miről beszélsz.
Ne játszd a hülyét! Hisz te küldtél nekem 10 000 dollár kápét,
hogy vegyek a cég részvényeiből, miután bizalmas infókat osztottam meg veled,
amikkel te vérlázító módon, vagyonkezelői kötelességeidet semmibe véve visszaéltél.
TÚL HIVATALOS
Részvények? Kápé? Jo!
Amiről te beszélsz, az teljességgel illegális.
Nekem soha semmi közöm nem volt ilyesmihez.
Ja, mert te ennél okosabb vagy, mi?
Kösz a bókot.
De köztudott, hogy a bennfentes kereskedés bűncselekmény,
ami akár tíz év börtönnel is büntethető.
Csak a kretén, hülye barmok nem tudják ezt.
Igaz?
Csőbe húztál, te sunyi, aljas geciláda!
Így jártál, Jo.
És üzenem a tesómnak, hogy: „Röf-röf!”
Beszoptam. Vár rám a börtön.
Gond egy szál se, Josephine! Segíthetek.
Ugyanis én is megjártam a börtönt.
- Tényleg? - Ó, igen.
A leghírhedtebb börtönt: az elme börtönét.
Menő. Csakhogy rám a valódi sitt vár!
Rácsokkal, betonnal, rabtársakkal, minden szarral!
Á, vagy úgy! Nos, olyanban nem jártam, de rettenetes dolgokat hallani róla.
Oké, jó. Asszem, értem.
Az a terved, hogy újraírod a teljes kliens-szerver architektúrát,
hogy mindegyik játékos a játék világának ugyanazt a példányát lássa,
egyazon időben.
Igen. Tessék, ő érti!
- Csakhogy ez lehetetlen. - Mondtam.
Pofa be, Anthony!
- Tudom, hogy lehetetlennek hangzik… - Nem, Pop, ez konkrétan lehetetlen.
Zseniális terveid vannak a Héra kapcsán, de az LK nem erre készült.
Olyan, mintha ki akarnád cserélni egy felhőkarcoló alapzatát,
miután már megépült.
Tessék, ő érti!
Ja, kösz. Anthony, igaz?
Pofád lapos! Poppy Li áll előtted.
- Vágod, ki ő? Egy kicseszett zseni. - Bizony.
Akárhányszor elvetek egy eszelős ötletet, ő megvalósítja.
- Bizony. - Mindig mindent meg tud valósítani.
- Bizony. - Kivéve ezt.
Bizony! Mi?
Pop, te vagy a bizonyíték, hogy a Héra nem működhet.
Mert ha megvalósítható lenne, már megcsináltad volna.
Igazad van.
Uramatyám! Igazad van.
- Csomó időt és erőforrást elpazaroltam a… - A víziódra.
Erről szól a munkánk. Nagyokat álmodunk, de sajna néha nagyokat is zakózunk.
De Pop, nincs ezzel semmi gond, sőt! Szerencse, hogy kurva nagyot zakóztál.
- Köszi. - De tényleg.
Ez a zseniális ötleted csődbe vihette volna az egész céget.
Egy hajszálon múlt. Nem semmi!
- Azta! - Ja.
Hát jó. Leállunk, fiúk!
- Inkább urak. - Urak. Leállunk, urak!
Kár a gőzért. A Héra megvalósíthatatlan.
- Hónapok óta hajtogatom ezt. - Pofa be, Anthony! Egy mukkot se!
Hali! Én már össze is pakoltam. Nem vagy éhes?
Nem vettek fel.
Mi?
Nem jutottam be a Berkeley-re. Elutasítottak.
De hát az előbb mondtunk fel, Dana.
Úgy mondtunk fel, hogy még fel sem vettek?
Eluralkodott rajtam az izgatottság. Azt hittem, tutira bekerülök.
Istenkém!
Carol mindjárt hozza a felmondási papírokat, basszus!
Elment az eszem! Istenem, annyira hülye vagyok!
Nem, dehogy vagy hülye. Nem vagy hülye.
Rohadjon meg az a hülye kecske!
Bébi!
Na, nem! Ebből a szarból nem kérek.
Nesztek!
Brad, ne tedd ezt velem!
Segítened kell vallomásra bírni Zacket.
Miért segítene egy kisegér egy nagy, gonosz cápának,
aki egyszer már megpróbálta felfalni?
- Mert jó fej vagy? - A sértegetés nem segít.
Kérlek, Brad! Nem akarok sittre kerülni.
Jo… nem segíthetek.
Néha padlót kell fognunk, hogy rájöjjünk, baj van velünk. És veled komoly baj van.
Kórosan hataloméhes vagy, de a böri meggyógyíthat.
Talán még jogi diplomát is szerzel,
ami még több hatalommal és még több börivel jár.
Hiába, a függőség egy ördögi kör.
És ha ezzel nem rajtam segítenél, hanem magadon?
Folytasd!
Ha összedolgozunk, Zack ellen fordíthatjuk a helyzetet.
Megbosszulhatod az imádott Kate-edet.
Segíthetek sittre küldeni a tesódat.
Ja, maximum hat hónapra, valami luxusböribe.
Amúgy meg a börtön a mi szakmánkban menő.
Utána tisztelnek, és nem mernek baszakodni veled.
Feldobni a saját tesódat akkor is vagány.
Bebizonyíthatod, hogy te vagy a család igazi cápája.
Én vagyok a család igazi cápája.
Jól van, segítek. Mondom, mi lesz a sztori.
Manipulált téged egy idősebb és tapasztaltabb lángelme.
Az FBI imádja a lángelméket.
Te meg csak egy édes, hiszékeny, fiatal fruska vagy.
- Kislány. - Még jobb.
- Szerintem kutya. - De miért biceg?
Talán megsérült.
Szóval a játék egy szomorú, sérült kutyáról szól?
Lövésem sincs.
- Igazából ez egy… - Senki nem kérdezett.
Tisztázzuk a helyzetet!
Te tovább dolgoztál ezen, holott Brad lelőtte a projektet.
Aztán tegnap felmondtál, hogy a Berkeley-n tanulj.
De nem vettek fel.
Ezért te tesztelőként úgy döntöttél, megzavarod a főnökeidet,
akik egy rohadt fontos meetingen tanácskoztak a játékuk jövőjéről,
hogy visszakönyörögd a saját és a csajod állását.
- Most már megszólalhatok? - Nem.
Bocs, a hosszú hatásszünetből gondoltam.
- Miféle világ ez? - Nem tudom.
Úgy érzem, minden 30 alatti személy azt hiszi,
hogy az egész világgal tudatnia kell minden gondját-baját,
mintha nem szarnánk le magasról…
- Hagyjuk is! Bocs. - Ugyan, nem…
- Csak rohadtul felhúz. - Tudom.
- Érted, ugye? - De ne foglalkozz vele!
Nem hiányzik a tombolásod.
Na jó, mi legyen a kutyával?
Most már beszélhetsz.
- Én? - Igen. Szerinted ki más?
- Hisz még csak rám sem néztek! - Beszélj!
Ez egy kecske.
- De szar. - Tudom.
Mégis tovább dolgoztál rajta. Miért?
Nem tudom. Csak látom, mi lehetne belőle.
Ha én is azt mondanám neked, hogy szar, meggyőznélek róla?
- Igen. - És hagynád a francba?
Igen.
Nem.
Szerintem tök menő lehetne, mert például…
Ja, ja, ja.
Jól van. Beíratunk egy programozói képzésre.
De nem a Berkeley-re, hanem valami olcsóbb, helyi képzésre. A cég fizeti.
Cserébe leszerződsz hozzánk,
hogy a képzés után ne cseszhess ki velünk egy hirtelen munkahelyváltással.
Bocsika, de elvesztettem a fonalat.
Most akkor tetszett a játékom?
A füleden ültél? Szerintünk egy rakás szar.
Szerinted viszont nem az, és csakis ez számít.
Azt hitted, a tehetség a legfontosabb tulajdonság?
- Nem, hanem a… - Tökösség.
Én szívósságot akartam mondani.
Igen, a szívósság is fontos.
Nézz csak szét az odakint dolgozókon!
Összecsinálják magukat, amint valaki kikezdi a „csodás” ötleteiket.
És ezt minden egyes nap bizonyítják.
Hogy sikerül-e egyszer valami jót alkotnod, nem tudom.
De az hétszentség, hogy nem adod fel, amíg nem sikerül.
Itt a példa.
Ezek az emberek azon nyomban bedobnák a törölközőt.
- Mert a legtöbbjük egyszerűen… - Punci.
Azt akartam mondani, hogy…
Ja, én is „puncit” mondtam volna, mert nincs rá jobb szó.
- Kitalálhatnánk egyet. - Simán. Oké.
- Majd ötleteljünk róla! - Addig viszont
ők puncik, neked meg szívós tököd van.
Hagynunk kéne a címkézést, mert kezd félreérthető lenni.
Igaz.
Rátok nézve nem gáz, de nekem az állásomba kerülhet.
Jól van, akkor tűnés! Nem érünk rá. Szevasz!
Persze, hogyne. Köszönöm. Azta…
Szóhoz sem jutok.
Annyira hálás vagyok…
- Kurvára leszarjuk az érzéseidet! - Hagyj már céget vezetni!
Oké. Köszönöm.
Mi? Hol?
Banyek!
Édes élet!
Ütött az órám, megjött az FBI! Atyaég!
Zack köpött a jardnak.
Ne kombinálj! Nem Zack köpött.
- Én voltam. - Mi?
Bizony. Adtam egy névtelen tippet a Tőzsdefelügyeletnek
a céget érintő bennfentes kereskedésről.
Ideje elbúcsúznunk egymástól.
Uramatyám!
- Te tényleg egy cápa vagy. - De még milyen!
Hadd szóljon!
Mr. Bakshi, a Tőzsdefelügyelettől jöttünk.
Beszélhetnénk önnel?
Persze, urak, máris megyek.
Miért veled akarnak beszélni?
Nos, nyilvánvaló, Jo, hogy az igazi lángelmére fáj a foguk.
Várjunk! Magadat sároztad be?
- Hihetetlen, hogy bevállaltad értem. - Dehogy.
Magamért vállaltam be. Van fogalmad róla, mekkora riszpektem lesz ezután?
Nem leszek többé Mr. Jó Fej.
Urak, pörgessük fel a dolgot!
Én tettem. Bűnös vagyok.
Bilincsbe velem!
Mi csak beszélgetni szeretnénk.
Akár itt, akár a tárgyalóban. Igazából mindegy, hogy hol.
- Oké. - Várjanak!
Kísérjék le a parkolóba! Ettől majd hihető lesz.
- Ez nem szükséges. - De igen!
Bírlak.
Tudom.
Jól van, emberek, nincs itt semmi látnivaló!
Ez egy mindennapos lekapcsolás. Csak bevisznek egy veszélyes bűnözőt.
Helyes, fényképezz csak!
Csá, Brad! Minden okés?
Nincs para. Tali hat-nyolc hónap múlva!
Szopjatok le mind!
Lemaradtam valamiről?
TESZTELÉS
Ennyi. Újra a pöcegödörben.
Ja, minden a régi.
Ez tök szupi! Te itt leszel, én meg a közelben.
Csomószor meglátogatlak majd. Olyan lesz, mint eddig.
Aha…
Úgy érzem, mennem kell.
Annyi Red Bull után nem csodálom.
Nem, Dana, úgy értem…
Berkeley-be.
Az írótanfolyamra.
Úgy érzem, ott a helyem.
El sem hiszem, hogy ilyet mondok, de az van, hogy…
erre vágyom.
- És nélkülem mennél? - Nem.
Veled akarok menni.
De… ha te nem jössz…
én akkor is megyek.
Hát…
úgy tűnik, már elhatároztad magadat.
Igen, de… Meg kell próbálnom, érted?
Most nagyon utálsz?
Hogy utállak-e? Dehogy!
Rache, én benne lettem volna a távkapcsolatban,
amikor még csak én készültem odaköltözni, és ez azóta sem változott.
Feltéve, hogy részedről sem változott semmi.
Ó, basszus! Megváltozott köztünk valami? Én nem érzékeltem.
De most elbizonytalanodtam. Rád zúdítottam ezt az egészet,
és talán elhamarkodtam a dolgot, úgyhogy most furán ér…
Bocs, de be nem állt a szád.
Emlékszel arra, amikor Carol azt mondta, ne dugjunk az irodában?
Aha.
De már nem dolgozunk itt.
- A mindenit, de jó móka! - Ugye?
Azta! Pop, ezeket mind te ástad elő?
Á, a művészeti részleggel kotortattam elő őket az archívumból
az éjszaka kellős közepén.
Azta, ezek az eredeti vázlataim még a kezdetek kezdetéről!
Bizony. Gondoltam, elkerülhetjük az önismétlést,
ha felidézzük az eddigi munkásságunkat.
Ez szó szerint egy emlékfolyosó.
Odass! A Mangaléta!
Ő volt az első ötleted az LK-hoz.
Nem mondanám, hogy az én ötletem volt. Seggrészegek voltunk a Casa Vegában,
amikor az óriás Margaritát „Margalétának” neveztem.
Te rajzoltad meg, majd raktad bele a játékba.
Rajzolhatnánk újra koktélszalvétákra.
- Az adta. - Aha.
Olyan ez, mint egy gyermek életútja.
A fogantatás pillanatával kezdődik, utána jön a csecsemőkor,
aztán a kamaszkor, a tiniévek, és végül…
- A Holló Lakomája. - A mesterművünk.
LEGENDÁS KALAND: A HOLLÓ LAKOMÁJA
És vége a folyosónak.
Vagy talán… az útnak van vége.
Igazából simán kirobbanthatnánk ezt a szutyok falat,
hogy megtoldjuk a folyosót.
Vagy akár balra is fordulhatnánk,
hogy a már létező folyosón haladjunk tovább.
Ez beszűkült gondolkodásmód, Poppy. Képzelj el egy foly…
Hát nem veszitek észre?
A gyereketek felnőtt. A srác már egyetemista.
Vagy lány. A játék nőnemű is lehet.
Már kezdtünk tök jól kijönni egymással, erre ezzel a szarsággal jössz?
Figyeljetek már!
Elgondolkodtatok már, hogy vajon miért apadt ki a kreativitásotok kútja?
Vajon miért van az, hogy nem sikerül egyről a kettőre jutnotok a kiegészítővel?
Hónapokon át vártam, hogy tollat ragadhassak.
De ti nem hagyjátok, hogy megírjam a következő fejezetet. Miért?
A történetünknek csak egyetlen logikus, elkerülhetetlen befejezése lehet.
És ezzel ti is tisztában vagyok.
Hallgassatok a szívetekre!
Nincs több fejezet.
A Holló Lakomája…
Az volt… a történet vége.
A mi munkánk immáron befejeződött. A gyermek felnőtté avanzsált.
Többé nem liliomtiprás.
- Állítsál már magadon! - Te állat!
Viselkedj!
TÖRLI A FÁJLT? MÉGSEM - IGEN
Ég veled, Brad!
Ó, sziasztok!
Rémes napokat élünk.
- Bradet bevarrták. - Tényleg?
Bennfentes kereskedésért. El tudjátok ezt hinni?
- Aha. - Simán.
Várható volt.
Igen, igaz.
De akkor is durva a helyzet.
Úgy érzem, mintha széthullana a családunk.
Jaj, ne! Ugye nem kaptatok össze megint?
Mi? Ó, nem. Teljes köztünk az összhang.
Remek.
- Akkor mi a szitu? - Búcsút intünk neked és a cégnek.
Tessék?
Iannel úgy döntöttünk, magunk mögött hagyjuk az LK-t, végleg.
Nem.
De.
Nem.
- De. - De.
Nem!
Miért?
- Nos… - Miért?
Eddig azt hittük, szüksége van ránk a kicsikénknek,
de kiderült, hogy a gyerek időközben felnőtt.
Így van. És most már ideje hagynunk, hogy élje a saját életét.
Érted, miről beszélek?
Igen. Nagyon is értem.
Én vagyok a gyerek.
- Nem. - Mi a szar?
- Te felnőtt férfi vagy. - A játék az.
- A játék a gyerek. - Nem én?
- Azt hittem, én. - Nem.
- Mi a faszról hadovál ez? - Te nagyon megkavarodtál.
Azt hittem, én vagyok a gyerek, ti meg a szüleim.
Sajnálom, totál kikészített a mai nap!
Minket is, öreg. Nekünk sem volt könnyű belátnunk,
de ideje, hogy Poppyval új kalandok után nézzünk.
Pompás. Csodás.
És én mihez kezdjek?
Mondjuk, viszed tovább az LK-t nélkülünk.
Vagy nem. Felnőtt ember vagy, úgyhogy azt csinálsz, amit akarsz.
Ja.
Király főni lennék, az tuti.
Lépjünk!
David, sok sikert!
- Nehogy leugorj! - Mi?
Jo, bármin is mész keresztül,
bármennyire is kilátástalannak tűnik a helyzet, felül tudsz kerekedni rajta.
Oké? Gondolj a szeretteidre! A barátaidra, a családodra!
Van családod?
Nem sokat tudok rólad, de örömmel megismernélek.
Nem akartam leugrani, David. Csak egy kis friss levegőre vágytam.
Oké. Akkor jó.
Remek. Ja. Szuper.
És te miért jöttél fel ide?
Levegőzni.
Aha…
Csak…
Mindenki magamra hagyott.
Mindig ez van.
Istenem, mit meg nem adnék, hogy a 60-as, utána az 57-es, aztán meg a 90-es úton
Yorba Lindába száguldhassak az özvegyhez!
- Exözvegyhez. - Nem, még mindig özvegy.
Egyszerűen csak sorsára hagyottnak érzem magam, és…
erőtlennek.
Erőtlennek?
Nincs hatalmad.
Azt azért nem mondanám. Még vezető producer vagyok.
Vegyél vissza! Kérlek!
- Lehetek újra a segéded? - Mi?
Nem lett volna szabad elhagynom téged.
Igen, az nagy hiba volt. Magadra vess!
De rendben, visszaveszlek.
Egy kikötéssel: a beosztottam leszel. Vili?
- Nem a barátom, nem a családtagom. - Sosem voltam az.
Helyes. Szuper.
- Szuper. - Ja.
Oké.
Jo, kezdj jegyzetelni!
Az most nem fog menni, mert Brad kidobatta velem a gépemet.
Mi? Komolyan? Ez nagyon beteg.
Nem értem, mit ettél úgy rajta.
Azt, hogy magas, okos, és szép a bőre.
Inkább hagyjuk a jegyzetelést!
Egy csomó munka vár ránk.
Szereznünk kell egy új tesztelőt,
egy új pénzügyi gurut és két új kreatív igazgatót.
Tudod, mit? Elég egy kreatív igazgató is.
- Aki lehetőleg férfi. - Ebben egyetértünk.
- De ez maradjon köztünk! - Oké.
CASA VEGA ÉTTEREM KOKTÉLOK
- Egi! - Egi!
Fojtsuk alkoholba bánatunkat!
Miről beszélsz? Hisz ünnepelünk! Pörögj fel!
Te egy kicsit sem vagy lehangolt?
Nekem nem szokásom a lehangoltság.
Levettük a kezünket a játékról, ami a világon mindennél többet jelent számunkra.
- Ja, de már kihevertem. - Kiheverted?
Igen, bár ez elég furán hangzik, igaz?
Valószínűleg ezért nem vagyok jó apa.
Viszont annál jobban megy a továbblépés.
Úgyhogy beszéljünk az új játékról!
- Feltéve, hogy nem váltasz szakmát. - Dehogy.
Oké, te miben gondolkozol? MMO, nyílt világ, szimulátor?
A hentelős labirintusfelfedezés nekem nem pálya.
Már megvan, mi lesz az új játék. A kiegészítőd, a Héra.
- Mondtam, hogy zseniális. - Meg azt is, hogy megvalósíthatatlan.
Igen, az LK-n belül valóban az.
De most a nulláról indulunk.
Sosem sikerült volna beleszuszakolnod az ötleteidet az általam alkotott játékba.
Ezt a gyermeket együtt kell világra hoznunk.
Természetesen dugás nélkül.
- Még szép! - Csak mert nagyon furán néztél rám.
Nem, én…
Csak az előbb mondtad, hogy valóra váltjuk az álmomat,
és ez most kicsit sokkolt.
Hát igen. Ez lesz a mi kis szerelemgyermekünk.
De mivel a Héra az én saját ötletem volt,
ez igazából az én játékom, amibe te csak betársulsz.
Ha ettől nő az önbizalmad, mondogasd csak, de én akkor is tudom, hogy én irányítok.
Aha…
Csapjunk bele! Tessék, a vásznad.
És az ecseted.
Komolyan?
A feliratot fordította: Sikos Dániel