Okej, jag fick typ en uppenbarelse.
Jag insåg att ett av mina problem är
att jag har väldigt svårt för nya saker.
Jag stänger mig för ofta, vilket beror på fruktan.
Så jag har beslutat att börja öppna mig för saker.
Så när du behövde skjuts
sa jag ja, för jag kanske kan lära mig nåt, du vet.
Hursomhelst. Vad jag försöker säga är
att du nog kan hjälpa mig med viktiga saker i livet,
och att jag uppskattar den här chansen.
Pratade du med mig?
Ja.
Förlåt, kära flicka.
Jag kan inte längre höra vissa oktaver i kvinnorösten.
Du visste att jag var en flicka. En komplimang.
Jag uppskattar verkligen stödet.
Som du vet skulle jag inte ha lämnat min ensamhet
om det inte gällt en mycket viktig sak.
Ja, det låter verkligen allvarligt. Vart ska vi?
Hem till en gammal författarvän. Eller snarare en fiende.
Han är en obegåvad dussinförfattare som stal mitt livs kärlek.
Vi har inte pratat på 40 år,
och nyligen hörde han av sig och bad mig komma och hälsa på.
Han vill be om ursäkt, säger han.
Så trevligt.
-Så ni kommer att försonas? -Nej.
Jag ska sätta på hans fru.
Du, det här känns inte riktigt bra.
Oroa dig inte. Jag ska bara vara där i 15 minuter.
Det är inte tiden som oroar mig.
Snarare det där om att du ska, typ, sätta på nåns fru.
Jag ska inte bokstavligen ha sex med hans fru.
Anne dog för flera år sen. Jag menar bildligt.
Jag kommer hit för att göra Peter till en hanrej.
Kastrera honom totalt genom att ståta med mina många framgångar.
Det låter väldigt småsint och onödigt komplext.
Så sa de om mina böcker också.
Det hindrade mig inte från att överglänsa Peter litterärt.
Jag ska krossa honom under tyngden av min litterära oeuvre.
Och i rätt ögonblick ska jag slita fram den.
Nej, gör inte det.
Jo. Jag ska slita fram den och vifta med den framför hans ansikte.
-Min Nebula Award. -Tack och lov.
Du kan hjälpa mig. Framhåll hur bra jag är.
Säg inget om tv-spelen.
De ses över axeln i den litterära världen.
Tala om mina böcker.
Det här hade jag inte tänkt mig.
Man hittar inte alltid de svaren som man tänkt sig.
Häng på. Släpp loss.
Du kanske lär dig nånting.
Hej. Du måste vara mr Longbottom.
Ja, det stämmer.
Och vem är du?
Magda. Angenämt. Peter väntar dig.
-Coolt hus. -Tack, min kära pojke.
Jag är en flicka.
Jag ber om ursäkt. Frisyren lurade mig.
-Peter. -Carl.
Hej, gamle vän.
Det var länge sen.
-Ja, verkligen. -Ja.
-Du ser pigg ut. -Jag ser eländig ut, men jag mår utmärkt.
Så roligt att träffa dig.
-Förlåt. Hej, jag är… -Det här är min chaufför.
Ja. Det stämmer.
Men du följde med in.
Ja.
Ett intressant val.
-Trevligt att träffas. -Tack detsamma.
Hur är det med er alla?
Får jag bjuda på nåt att dricka? Te, lemonad.
Whisky, ren. En åt min chaufför också.
-Det är lite tidigt för det. -Verkligen.
Och jag kör.
Väldigt professionellt.
Jag anlitar bara de bästa. Jag tar hennes.
Absolut.
Härlig kvinna.
Det är Magda.
Hon har varit hos mig i några år. Jag vore hjälplös utan henne.
Intressant.
Mycket intressant.
Titta. Är det där du, C.W.?
Ja.
Förvånansvärt att du har det här fotot framme.
Varför inte? Det var en härlig tid i mitt liv.
Ja. Sannerligen.
Det var då jag mötte Anne.
Ja.
Tillsammans fick vi den här härliga barnkullen.
Tio barnbarn, tänka sig.
Inte dåligt. Jag har 12.
-Hon är ett av dem. -Va?
Är din chaufför ditt barnbarn?
Calpurnia. Hon är mitt största fan.
-Verkligen. -Och hon är gay.
Ja.
Jajamensan.
Nebula Award. Den verkar bekant.
Den är Annes, förstås. Alla de här är hennes.
Hon var verkligen uppburen.
Peter, å andra sidan, var…
Ska vi säga "produktiv"?
Det kan man nog säga.
Vad kan man annars säga om en som skrivit 19 noveller?
Nitton! Och alla om samma karaktär, inte att förglömma.
Hammerfall-krönikan, kallas de.
Du känner nog inte till dem.
Du kanske vill läsa en?
Ja. Tack. Så snällt.
-Börja med den här. Den är av Anne. -Okej.
Hon var ett sant geni.
Verkligen. Hon var enastående.
Varsågod.
Tack så mycket.
Nå, till saken.
Damerna, om ni ursäktar oss.
Vi behöver inte ta upp mer av er tid.
Nej, jag antar att 40 år är länge nog för att vänta på en ursäkt.
Verkligen.
Man vet inte riktigt var man ska börja.
Närhelst du är redo.
Nog är jag redo.
Jag också.
Sätt igång.
Jag?
Jag ska inte be om ursäkt, utan du.
Inte alls.
Så varför åkte jag hela vägen hit?
För att du ska be mig om ursäkt.
Så fan heller. Du tog kontakt med mig.
Du ville göra upp, sa du.
-Göra upp? -Ja.
Helvete.
Ginny. Min dotter. Hon är lik sin mor. Viljestark.
Hon måste ha ordnat det här.
Och du trodde att jag...
Vad i all världen har jag att be om ursäkt för?
För att du krossade trion.
Du försvann från våra liv, Carl.
Du kom inte ens till Annes begravning.
Hon gjorde sitt val.
Jag förstår.
Jag misstänkte alltid att du var svartsjuk.
Svartsjuk? På en klantskalle?
En som är så trögfattad att han låter sig luras av sin egen avkomma. Knappast!
Nu räcker det.
Du kan gå.
Inte förrän jag får min ursäkt.
Var inte absurd. Varför skulle jag be dig om ursäkt?
Jag vet inte.
Kanske för att du var en barlast för Anne med din medelmåttighet.
Du baktalade mig inför henne.
Du blev en olidlig skrytmåns när du vunnit Nebula Award.
Du talade jämt ringaktande om mig.
Det gjorde jag inte...
Du sa till Anne att jag var en fruktsam litterär slampa.
Det är taget ur sitt sammanhang. Men jag står för det.
Du gjorde allt du kunde för att vända henne mot mig!
Var det jag som gav dig ett ansikte som liknar ett påsatt arsel?
Jag trodde att det var din mamma!
Din förbannade jävel!
Vänta!
Att du bara har mage att komma hit.
Du då, som spottar ut 19 böcker med Hammerfall-smörja
samtidigt som du är gift med en av vår tids största författare.
Anne älskade Hammerfall-krönikan.
-Hon kallade den pulserande och eggande. -"Eggande."
Ja, jag har läst citaten på pärmens baksida.
Det står likadant på varje bok.
Jag har väl hållit jämn, hög klass.
Jaså, är det därför del 20 dröjer?
Kan du inte hitta nån som vill läsa smörjan?
Jag har inte skrivit nåt mer.
När jag miste Anne, miste jag min musa.
Lägg av. Skyll inte på henne för dina halvfärdiga litterära missfall.
Och vilka översvallande citat pryder dina bokomslag nuförtiden?
Jag kan tala om att Harper's kallade min senaste bok
"otyglat rymdsnusk".
Vad hände med dig, käre vän?
Du började ju så lovande.
Anarens tårar var…
…fantastisk.
Du kunde inte avsluta trilogin. Varför?
Jag håller på.
Det övergår väl din horisont, käre vän, men god litteratur tar tid.
Och vad tar 42 år av supande och otukt?
Jag vann Nebula Award.
Även om du skriver 10 000 böcker kan du aldrig uppnå det.
Men även om jag aldrig skriver ett ord till så länge jag lever,
har jag ändå klara bevis på
att min första bok var genialisk.
Men uppföljaren…
…dög inte riktigt, eller hur?
Den var lite lam.
Vem tror han att han är? Skulle jag upprepa mig? Aldrig i livet.
Det där var jobbigt. Vill du åka hem nu, farfar?
Nej. Jag åker inte än. Jag ska sätta på hans fru.
Jag vet. Bildligt talat.
Nej, bokstavligen. Jag ska bokstavligen ha sex med hans nya fru.
-Vem pratar du om? -Den där östeuropeiska slampan.
Jag ska göra henne till min.
Magda är hans sköterska.
Det förändrar ju allt.
Jag ska sätta på hans sköterska.
Gode Gud.
Är allt bra?
-Ja. -Nej.
-Stannar ni på middag? -Nej.
Ja.
Vilken utsökt kyckling, Magda. Du är en fantastisk kock.
-Nej, jag är inte… -Var inte blygsam.
Den är fantastiskt mör.
Carl, hon lagade inte maten.
Hon är sköterska, om du minns.
-Käfta inte emot, Cassandra. -Calpurnia.
Visst, ja.
Jag förväxlar henne med mina många andra barnbarn.
Longbottoms är en fruktsam släkt.
Kul att du gillar maten, Carl.
Kul med beröm från en man som kan det där med helstekt kyckling.
Visste du att din farfar kursade kyckling vid en marknad?
Det var renässansmässan.
Och jag var stekmästare
för en prisbelönt kycklingrestauratör.
Då förstår jag att du inte skrev några bra böcker på 40 år.
Du var upptagen med kycklingen.
Jag var upptagen med att avsluta min trilogi.
Också prisvinnande.
-En av delarna. -Ja. Böckerna skiljer sig åt.
Du vet, en del vill inte skriva samma bok 19 gånger.
Det kallas nonodekalog.
Det tror jag säkert.
På tal om ändlösa upprepningar vill jag gärna ha påfyllning.
Drick sakta.
Jag dricker så fort jag vill, California.
Du har nog druckit nog.
Jag har bara börjat.
Verkligen?
För jag ser bara en man som är färdig.
Nu räcker det! Jag går…
-Det här var trevligt. -…till toaletten.
Bingo.
Han kallar mig kycklingkursare.
Nåja, den här kycklingkursaren…
…tänker skita i ditt skrivbord.
Jaha, Calpurnia, hur länge har du varit lesbisk?
-Jag borde titta till honom. -Behövs inte. Här är jag.
Vad är det här?
Jag vill be om ursäkt för mina tidigare övertramp.
Nu är jag mig själv igen.
Jag vet inte om det är nåt positivt.
Jag ska inte förmörka din tillvaro mer.
Calamari, vi åker.
Gå och starta bilen. Jag kommer strax.
Ja!
Ja, tack för gästfriheten, och böckerna.
Jag ska läsa dem båda två.
Och förlåt, och… ja.
-Jag följer dig ut. -Det behövs inte. Det går bra.
-Jo, låt mig. -Okej.
Låt oss inte skiljas som ovänner.
Sanningen är att jag respekterar dig.
Hur kan jag undvika det? Du har skrivit 19 böcker.
Det är berömvärt.
Men det är en ojämn siffra. Varför inte satsa på 20?
Visst ja! Du slutade skriva efter Annes död.
Du förlorade din musa. Eller var det… din karriär?
Fullständig förintelse. Den 20:e boken i Hammerfall-serien.
Vad gör du med den där?
Vad gör du själv med den? Du sa att du inte skrivit den!
Men där låg den i din skrivbordslåda. Vem som helst kunde hitta den.
Varför inte ge ut den?
-Jag filar fortfarande på den. -Lögn!
Den är färdig. Med förlagsrätt och allt.
Ge hit!
Försiktigt, gamle gosse.
Du är inte längre lika rask
som författaren till Hammerfall 1 : Den mörkaste stunden.
Säg mig, Peter, vem gav ut den här pärlan?
Ser man på. Random House.
Och vilka var Annes förläggare just då?
Just det, Random House. Vilken tillfällighet.
Men sen bytte hon förläggare, eller hur?
Och vilka var hennes nya förläggare?
Vilka var… Just det.
Tor, förstås.
Är det inte intressant?
Du bytte förläggare samma år.
Och vilka hade lyckan att få ge ut ditt nya verk?
Tor. Kära nån.
Tor fortsatte faktiskt att publicera både dig och Anne.
Varenda bok, fram till hennes död. Oj.
De kunde förstås inte publicera Anne efter det.
Hon var död. Men varför slutade de publicera dig?
Det ska jag berätta.
För de gav bara ut dina böcker som en tjänst åt henne.
Stjärnan!
Och när hon dog släppte de all dödvikt.
Du blir aldrig färdig med krönikan,
för det finns ingen som vill läsa den.
Nåja, de refuserade min senaste bok.
Äntligen vet vi sanningen!
Och du borde skämmas för att du använde din egen dotter
till att lura hit mig och få mig berusad så att jag skulle göra bort mig.
Det gjorde jag inte alls.
Jaså? Så varför gjorde hon det?
För att jag är döende, din idiot.
Va?
Jag är döende.
Och min dotter är fortfarande ung nog att tro…
…att avslut existerar.
Visst existerar avslut.
Men inte för dig.
Förresten var kycklingen torr.
Carl.
"Se upp för ratobor."
Kör!
-Kör! -Jag ska.
Ta det lite lugnt.
Fick du det du var ute efter?
Gjorde du honom till hanrej, eller nåt?
Ja.
Jag är segerrik.
Okej. Bra. Antar jag.
Jag vet inte. Jag känner mig mer förvirrad än när vi började.
Jag hängde på, och nog blev det lössläppt allt.
Men jag har nog inte lärt mig nåt.
Se upp.
-Va? -Se… upp… för… rat…
…rat…
Nej. C.W. Nej!
Jag har sagt ja hela jäkla dagen.
Men jag säger nej till att du spyr ner min bil!
Jösses, alltså. Jag sa ja till att köra dig,
och ja till den där knäppa jävla hanrejgrejen.
Och se dig bli stupfull. Jag är trött på det.
Ratobor.
Rat…
C.W.?
-C.W. -Carl.
Carl.
Hur är det?
Anne?
Nej. Jag är Ginny, hennes dotter.
Jösses, du är din mamma upp i dagen.
Tack, ja.
Jag ärvde mammas utseende och pappas sura uppstötningar.
Drick det här.
Hur kom jag tillbaka hit?
Din sondotter körde dig tillbaka.
Du svimmade i bilen, och hon trodde att du var döende.
Det går bra.
Hon kanske hade rätt.
Det här är alltså C.W. Longbottom.
Du är inte alls som jag väntade mig.
Jag är inte som jag själv väntade mig heller.
Din mor har säkert berättat skräckhistorier.
Hon nämnde dig faktiskt aldrig.
Förrän hon kom hem med det här en dag.
Hon bad mig att stoppa in det i videobandspelaren.
Det är inte var dag ens 70-åriga mor kommer hem med ett tv-spel.
Men hon berättade att en gammal vän hade skrivit det.
Hon behöll detta bevis på mitt misslyckande för att förödmjuka mig.
Vadå? Nej.
Hon var stolt över dig för att du funnit din grej.
Hon sa att du förutsåg det här med tv-spel
redan på 70-talet eller nåt.
Det gjorde jag faktiskt.
Hon mindes det.
Hon sa också att du snortade skallen av dig de tre följande årtiondena.
Det stämmer också.
I alla fall… förlåt att jag lurade dig att komma hit.
Dumt av mig att tro att två gamla män med samma yrke
och samma mycket specifika intresse
skulle återuppta vänskapen innan en av dem dör.
Det är väl svårt att förlåta,
när man är en envis åsna som inte kan erkänna sina fel.
Jag menar dig, för övrigt.
Ja, det förstod jag.
Bra.
Glöm inte utmärkelsen.
Alltså, ger de såna här till vem som helst?
Ja, det gör de.
Jag tar en sån här.
Du.
"Se upp för ratobor."
Det var inget.
Farväl, flickan min.
Peter, jag uppförde mig som en föraktlig dåre igår kväll.
Och jag sa oförlåtliga saker.
Du sket i mitt skrivbord också.
Ja. Det också.
Du sa inget som inte var sant.
Jag önskar bara…
Han behöver frisk luft.
Jag…
Tillåter du?
Kära nån.
Hon började plantera dem samma dag som vi flyttade hit.
"För kärnorna som bär frukt."
Verkligen.
Jag ville förstås bo i stan, men…
Du gjorde det för hennes skull.
Du är en bättre människa än jag.
Ja, en bra människa…
…och en medioker författare.
Det vill jag inte säga.
Hur många författare kan skryta med att ha skrivit 20 böcker?
Hur lyckades du…
Det spelar ingen roll.
Synd att världen aldrig får veta hur det slutar.
Det slutar med en död kropp. Min.
Nej, jag menar för Bjorn Hammerfall och besättningen på Bellerophon.
Sist vi såg dem
hade de just gått in i hyperrymden från Andromedasektorn.
Har du läst volym 19?
Jag har läst allihop.
En del flera gånger.
Jag har alltid gillat dem.
Jag var avundsjuk, jadå.
Arg, absolut.
Berusad mest hela tiden.
Jag har alltid gillat dem.
Ta den.
Åtminstone en person kommer att läsa den.
Jag hör den hellre läsas upp av författaren själv.
Den är rätt lång. Hur mycket tid har du?
Ända till slutet.
"Det enda ljudet
som hördes på rymdkryssaren Bellerophons kommandobrygga
var det låga surrandet från subljus-drivmotorn.
Besättningen stod tysta och såg på de raserade kvarlevorna av Antigone V."
"Raserade kvarlevor"?
Vad hände med Antigone?
"Hammerfall vaknade häftigt. Det var bara en dröm."
"Eller kanske en mardröm."
"Kanske en framtidsvision.
Han svängde ner fötterna från den svävande hammocken,
klev fram till kommunikationspanelen och anropade bryggan."
Undertexter: Bengt-Ove Andersson