Ok, jeg har på en måte fått en åpenbaring.
Jeg innså at et av problemene mine er at jeg misliker nye ting.
Jeg sier nei for ofte, og jeg gjør det av frykt.
Så jeg har bestemt meg for at jeg skal begynne å si ja til ting.
Så da du trengte en til å kjøre deg,
sa jeg ja fordi jeg kanskje kan lære noe, ikke sant?
Uansett. Det jeg prøver å si,
er at jeg tror du kan hjelpe meg med viktige livsgreier,
og jeg setter pris på muligheten.
Snakket du til meg?
Ja.
Unnskyld, kjære jente.
Kvinnestemmen har visse oktaver som jeg ikke lenger er i stand til å høre.
Det er en kompliment at du vet jeg er jente.
Jeg setter ærlig talt pris på støtten.
Du vet at jeg ikke ville ha brutt isolasjonen min
om det ikke hadde vært veldig viktig.
Ja, det virker som seriøse greier. Hvor skal vi?
Hjem til en gammel forfattervenn. Vel, en fiende.
Han er en talentløs boksmører som stjal mitt livs kjærlighet.
Vi har ikke snakket sammen på 40 år,
men nylig kontaktet han meg og bønnfalte meg om å besøke ham.
Sier han vil be om unnskyldning.
-Det er fint. Skal dere bli venner igjen? -Nei.
Jeg skal knulle kona hans.
Jeg vet ikke om jeg er komfortabel med dette.
Slapp av. Det vil bare ta 15 minutter.
Det er ikke tiden som er problemet, men at du skal knulle en fyrs kone.
Jeg skal ikke bokstavelig talt ha sex med kona hans.
Anne døde for flere år siden. Det var billedlig talt.
Jeg skal gjøre Peter til hanrei.
Ta fra ham manndommen ved å skryte av alle mine suksesser.
Det virker smålig og unødvendig innviklet.
De sa det samme om bøkene mine, men det hindret meg ikke i å overgå Peter.
Jeg skal knuse ham under mine samlede litterære verk.
Så, når tiden er inne, skal jeg dra den frem.
Ikke dra den frem.
Å jo. Jeg skal dra den frem og dytte den rett i trynet hans.
-Nebulaprisen min. -Takk og pris.
Du kan hjelpe meg. Skryt av meg der inne. Ikke nevn videospillene.
De ser ned på det i den litterære verden.
-Fokuser på bøkene mine. -Det var ikke dette jeg planla.
Man finner ikke alltid svarene ved å gjøre det man planla.
Hopp inn, for faen. Gjør noe sprøtt. Du kan faktisk lære noe.
Hallo. Du må være Mr. Longbottom.
Ja, det stemmer.
Og du er?
Magda. Hyggelig å hilse på deg. Peter venter på deg.
-Kult hus. -Vel, takk, kjære gutt.
Jeg er jente.
Beklager. Det var håret.
-Peter. -Carl.
Hallo, gamle venn.
Det er lenge siden sist.
Ja, veldig lenge.
-Du ser bra ut. -Forferdelig, men jeg føler meg flott.
Så glad for å se deg.
-Unnskyld. Hei, ja. Jeg er… -Sjåføren min.
Jepp. Jeg er sjåføren.
Men likevel kom du inn.
Ja.
Det var et interessant valg.
-Hyggelig å hilse på deg. -I like måte.
Hvordan går det her ute?
Vil dere ha noe å drikke? Te, limonade?
Whisky, uten is. Sjåføren min tar det samme.
-Det er litt tidlig. -Ja visst.
Og jeg kjører.
Veldig profesjonelt. Jeg ansetter kun de beste. Jeg tar hennes.
Selvfølgelig.
Hun er nydelig.
Det er Magda.
Hun har vært hos meg i noen år. Vet ikke hva jeg skulle gjort uten henne.
Interessant.
Veldig interessant.
Hei. Er det deg, C.W.?
Ja. Jeg er overrasket over at det står fremme, gamle venn.
Hvorfor ikke? Det var den beste tiden i livet mitt.
Å ja.
Det var da jeg møtte Anne.
Ja.
Og sammen skapte vi denne herlige barneflokken.
Ti barnebarn, om du kan tro det.
Det er mange barnebarn. Jeg har 12.
-Hun er et av dem. -Hva?
Er sjåføren barnebarnet ditt?
Calpurnia. Hun er min største fan.
-Ja, det er jeg. -Og hun er homofil.
Jepp.
Jepp, jepp.
Nebulaprisen. Den ser kjent ut.
Den tilhører Anne, selvfølgelig. Alle disse tilhører henne.
Hun var høyt ansett.
Peter, derimot, vel, han var…
Er "produktiv" det riktige ordet?
Du kan vel si det.
Hva annet kan man si om en som skrev 19 kortromaner?
Nitten! Og alle om den samme karakteren, vel å merke.
Kalt The Hammerfall Cycle.
Du har ikke hørt om dem.
Kanskje du vil lese en?
Ja, takk. Så snilt av deg.
-Begynn med denne. Den er Annes. -Ok.
Hun var et ekte geni.
Det var hun. Enestående.
Vær så god.
Takk skal du ha.
Vel, over til det vi skulle diskutere.
Kan dere unnskylde oss, damer?
Jeg skal ikke oppta mer av tiden din.
Nei, 40 år er vel lenge nok å vente på en unnskyldning.
Det kan man si.
Vanskelig å vite hvor man skal begynne.
Så fort du er klar.
-Jeg er helt klar. -Ja, det er jeg også.
-Sett i gang. -Jeg?
-Jeg skal ikke si unnskyld. Du skal det. -Det skal jeg ikke.
Så hvorfor kjørte jeg helt opp hit?
Du skal si unnskyld til meg.
Ikke pokker om jeg skal! Du kontaktet meg. Sa du ville gjøre det godt igjen.
-Gjøre det godt igjen? -Ja.
Pokker.
Ginny. Datteren min. Hun er akkurat som moren sin. Sta.
Hun må ha satt i stand dette.
Og du trodde jeg…
Hva i all verden skulle jeg si unnskyld for?
For at du splittet tripoden.
Du forsvant fra livene våre, Carl.
Du kom ikke engang i Annes begravelse.
Hun tok sitt valg.
Jeg skjønner.
-Jeg mistenkte alltid at du var sjalu. -Sjalu? På en tosk?
En mann som er et så stort fjols at han ble lurt av sitt eget avkom? Neppe!
Det holder.
Du kan dra.
Ikke før jeg får unnskyldningen.
Ikke vær tåpelig. Hva skal jeg be om unnskyldning for?
Jeg vet ikke.
Kanskje for at du hang deg rundt Annes hals som en albatross.
Du fikk henne til å hate meg.
Du ble en ufordragelig skrythals etter at du vant Nebulaprisen.
-Du snakket alltid nedsettende om meg. -På ingen må…
Du fortalte Anne at jeg var en produktiv litterær tøyte.
Det ble tatt ut av kontekst, men jeg står for det.
Du gjorde alt du kunne for å vende henne mot meg!
Var det jeg som fikk deg til å se ut som en utpult ræv?
Jeg trodde det var moren din!
Din drittsekk!
Hei! Hei!
Du er ikke lite frekk som kom hit.
Og det sier du. Du spydde ut 19 bind av Hammerfall-tøvet
mens du var gift med en av vår tidsalders store forfattere.
Anne elsket The Hammerfall Cycle.
-Hun kalte dem livlige og gnistrende. -"Gnistrende."
Ja, jeg har sett smussomslaget. Det er det samme sitatet på alle bøkene.
Så jeg opprettholdt standarden.
Er det derfor bok 20 tar så lang tid? Er det ingen som vil lese den dumme greia?
Jeg skrev aldri den dumme greia. Da jeg mistet Anne, mistet jeg musen min.
Vær så snill. Ikke gi henne skylden for dine uferdige litterære aborter.
Hvilke strålende sitater er det på dine bokomslag nå til dags?
Du skal vite at Harper's kalte min siste bok
"løssluppen romgriseri".
Hva skjedde med deg, kjære gutt? Du var så lovende i begynnelsen.
Tears var
en triumf.
Du greide ikke å fullføre trilogien. Hvorfor?
Jeg skriver den.
Ikke at du ville visst det, kjære gutt, men gode verk tar tid.
Hva tar det å drikke og ligge rundt i 42 år?
Jeg vant en Nebulapris.
Du kan skrive 10 000 bøker uten å oppnå det.
Mens jeg kan la være å skrive et eneste ord til så lenge jeg lever,
men jeg vil likevel ha håndfast bevis på
at min aller første bok var en genistrek.
Men oppfølgeren…
Den holdt ikke helt mål, gjorde den vel? Den er litt slapp.
Hvem tror han at han er? Skulle jeg si det? Ikke en sjanse.
Det var intenst. Er du klar for å dra, bestefar?
Nei, nei. Jeg drar ikke ennå. Jeg skal knulle kona hans.
Ja da. Billedlig talt.
Nei, bokstavelig talt. Jeg skal bokstavelig talt ha sex med hans nye kone.
-Hvem snakker du om? -Den østeuropeiske skjøgen.
Jeg skal kapre henne.
Magda er pleieren hans.
Det forandrer alt.
Jeg skal knulle pleieren hans.
Gud bedre.
Er alt i orden her ute?
-Ja. -Nei.
-Blir dere til middag? -Nei.
Ja.
Kyllingen er fortreffelig, Magda. Du er en fantastisk kokk.
-Å nei. Jeg er ikke… -Nei, ikke vær beskjeden.
Den er utrolig saftig.
-Carl, hun lagde ikke maten. -Hun er pleieren, husker du?
-Ikke vær nesevis, Cassandra. -Calpurnia.
Å, stemmer. Jeg forvekslet henne med et av mine mange andre barnebarn.
Familien Longbottom er kjent for å ha robust sæd.
Jeg er glad du liker maten, Carl.
Det betyr mye å høre det fra en mann som har erfaring med roterende stekespidd.
Var du klar over at bestefaren din solgte kylling på markedsfestivalen?
Det var renessansefestivalen.
Og jeg var grillmesteren som lagde en prisbelønt kylling på stekespidd.
Ikke rart du ikke skrev noen gode bøker på 40 år.
-Du var opptatt med å pensle. -Opptatt med å skrive ferdig trilogien.
Også prisbelønt.
-En av dem. -Ja. Bøkene er varierte.
Du skjønner, noen av oss liker ikke å skrive den samme boken 19 ganger.
Det kalles en nonodecology.
Det gjør det nok.
Apropos å gjenta seg selv ustanselig, så vil jeg gjerne ha påfyll.
Pleier.
Jeg pleier å drikke så fort, California.
Jeg tror du har fått nok.
Jeg har så vidt begynt.
Jaså? For jeg ser bare en mann som er ferdig.
Nå holder det! Jeg går.
-Vel, dette var gøy. -På do.
Jackpot.
Kaller meg en kyllingmann.
Vel, denne kyllingmannen…
…skal drite i skrivebordet ditt, kompis.
Så, Calpurnia, hvor lenge har du vært lesbisk?
-Jeg bør se hvordan det går med ham. -Det trenger du ikke. Her er jeg.
Hva er dette?
Jeg vil beklage mine tidligere udåder.
-Jeg er litt mer meg selv nå. -Jeg vet ikke om det er en lettelse.
Jeg skal la deg være i fred.
Calamari, vi drar.
Start bilen. Jeg kommer snart.
Ja!
Ja. Vel, takk for at vi fikk komme.
Og takk for bøkene. Jeg skal lese dem begge.
Og jeg er lei for det, og ja.
-Jeg følger deg ut. -Du trenger ikke det.
-Nei, vær så snill. -Ok.
La oss ikke skilles som uvenner. Sannheten er at jeg respekterer deg.
Jeg må jo det. Du har skrevet 19 bøker.
Det er prisverdig.
Men 19 er et underlig tall. Hvorfor ikke gå for 20?
Jo, du sluttet å skrive etter at Anne døde.
Du mistet musen din. Eller var det… karrieren din?
Annihilation Entire. Den 20. boken i Hammerfall-serien.
Hvorfor har du den?
Du sa at du aldri skrev den!
Men den lå i skuffen på skrivebordet ditt, hvor hvem som helst kunne finne den.
Hvorfor ikke utgi den?
-Jeg pusser fortsatt på den. -Løgner!
Den er ferdig. Den har copyright.
Gi meg den!
Forsiktig, gamle venn.
Du er ikke like kvikk som forfatteren av Hammerfall 1: The Darkest Hour.
Peter, hvilket forlag ga ut dette kunstverket?
Her har vi det. Random House.
Og hvilket forlag hadde Anne på den tiden?
Ja, Random House. For et sammentreff.
Men hun byttet forlag på et eller annet tidspunkt, gjorde hun ikke det?
Og hva het det nye forlaget?
Hva var det…
Tor, selvfølgelig.
Og er ikke dette interessant?
Du byttet forlag det samme året.
Og hvilket forlag var så heldig å få gi ut ditt siste bind?
Tor. Du store.
Tor fortsatte å gi ut både dine og Annes bøker.
Hver bok, helt frem til hun døde. Jøss.
De kunne selvfølgelig ikke fortsette å gi ut Annes bøker etter det.
Hun var borte, men hvorfor sluttet de å gi ut dine bøker?
Det skal jeg fortelle deg.
Fordi de bare ga ut dine bøker for å gjøre henne en tjeneste.
Stjernen!
Og da hun døde, kvittet de seg med bagasjen.
Du får aldri avsluttet sagaen,
siden det ikke er noen som ønsker å høre avslutningen.
Vel, de avviste min siste bok.
Endelig vet vi sannheten!
Skam deg for at du brukte din egen datter
til å lure meg hit, så jeg skulle bli full og dumme meg ut.
Jeg gjorde ikke det.
Jaså? Så hvorfor gjorde hun det?
Fordi jeg er døende, din idiot.
Hva?
Jeg er døende.
Og datteren min er fortsatt ung nok til å tro…
…at forsoning eksisterer.
Vel, den eksisterer jo.
Men bare ikke for deg.
Forresten var kyllingen tørr.
Carl.
"Se opp for retobor."
Kjør!
-Kjør! -Jeg kjører.
Herregud, kompis.
Fikk du det du ønsket deg?
-Gjorde du ham til hanrei, eller noe sånt? -Ja.
Jeg gikk av med seieren.
Ok. Det er vel bra.
Jeg vet ikke. Jeg er mer forvirret nå enn da vi begynte.
Jeg hoppet inn, og ting ble definitivt sprøtt,
-men jeg føler ikke at jeg lærte noe. -Se opp.
-Hva? -Se… opp… for… reto… reto…
Nei, nei. C.W., nei!
Jeg har sagt ja i hele dag, men ikke til at du skal spy i bilen min!
Herregud. Jeg sa ja til å kjøre deg, og til den jævla rare hanrei-greia.
Og jeg så på at du drakk deg snydens. Jeg er lei av det.
Retobor.
Reto…
C.W.?
-C.W. -Carl.
Carl.
-Går det bra med deg? -Anne?
Å, nei. Jeg er Ginny, datteren hennes.
Herregud, du er prikk lik henne.
Takk, ja.
Jeg arvet mammas utseende og pappas sure oppstøt.
Her. Drikk dette.
-Hvordan kom jeg tilbake hit? -Barnebarnet ditt kjørte deg tilbake.
Du besvimte i bilen hennes, og hun trodde du var døende.
Jeg skjønner.
Kanskje hun har rett.
Så dette er C.W. Longbottom.
-Jeg må si du ikke er slik jeg forventet. -Jeg er ikke slik jeg forventet, heller.
Moren din fortalte nok fryktelige historier.
Hun nevnte deg faktisk aldri.
Helt til hun en dag kom hjem med dette.
Ba meg om å putte det i videospilleren.
Det er ikke hver dag din 70 år gamle mor kommer hjem med et videospill.
Men så sa hun at en gammel venn skrev det.
Hun beholdt symbolet på min fiasko for å ydmyke meg.
Hva? Nei. Nei. Hun var stolt av deg for at du fant din greie.
Hun sa at du spådde hele videospill-greia på 70-tallet, eller noe sånt.
Jeg gjorde det. Ja.
Hun husket det.
Ja. Hun sa også at du sniffet deg gjennom de neste tre tiårene.
Også ja.
Uansett… Beklager at jeg lurte deg til å komme hit.
Tåpelig av meg å tro at to gamle menn med samme yrke
og samme veldig spesifikke interesser kunne bli venner igjen før en av dem dør.
Det er vel vanskelig å tilgi
når man er en sta dust som ikke kan innrømme at man tok feil.
-Jeg snakker om deg, forresten. -Ja, jeg skjønte det.
Flott.
Ikke glem denne rakkeren.
Gud, gir de ut disse til hvem som helst?
Ja, det gjør de.
Jeg skal bare stjele en av disse.
Du.
"Se opp for retobor."
Ingenting.
Farvel, gamle jente.
Peter, oppførselen min i går… Jeg oppførte meg som en foraktelig tåpe.
Og jeg sa ting som var utilgivelige.
Du dreit også i skrivebordet mitt.
Å ja. Det også.
Du sa ikke noe som ikke var sant.
Jeg skulle bare ønske…
Han trenger frisk luft.
Jeg…
Får jeg?
Jøye meg.
Hun plantet dem den dagen vi flyttet inn.
"Skål for frøene som blomstrer."
Ja visst.
Jeg ønsket jo å bo i byen, men…
Du gjorde det for hennes skyld. Du er en bedre mann enn meg, Peter.
Ja, en god mann…
…og en middelmådig forfatter.
Tja, jeg vet nå ikke det.
Hvor mange forfattere kan si at de har skrevet en icosology?
Hvordan…
Det har ikke noe å si.
Det er trist at verden aldri får vite hvordan den slutter.
Den slutter med et lik. Mitt.
Nei, jeg mener for Bjorn Hammerfall og mannskapet på Bellerofon.
Forrige gang vi så dem,
hadde de smettet inn i hyperrommet fra Andromedasektoren.
Leste du bind 19?
Jeg leste dem alle.
Noen av dem mer enn én gang.
Jeg har alltid vært fan.
Sjalu, ja.
Sint, absolutt.
Full mesteparten av tiden.
Alltid fan.
Ta den.
Én person vil i det minste lese den.
Jeg vil heller høre forfatteren lese den.
Den er ganske lang. Hvor mye tid har du?
Til den er slutt.
"Den eneste lyden
på kommandosenteret til slagkrysseren USPC Bellerofon,
var den lave pulsen fra underlys-motorene.
Mannskapet var stille mens de så på de knuste restene av Antigone V."
"Knuste restene"? Hva skjedde med Antigone?
"Hammerfall våknet brått. Det var en drøm.
Eller kanskje et mareritt.
Kanskje en åpenbaring om fremtiden.
Han svingte beina av null-g-hengekøya,
skred bort til kommunikasjonspanelet og kontaktet kommandobroen."
Tekst: Espen Stokka