Olgu, mul oli ilmutus.
Ma mõistsin, et üks minu probleeme on mu vastumeelsus uute asjade suhtes.
Ma lihtsalt keeldun liiga tihti, mis on täiega hirmu süü.
Seega otsustasin ma lihtsalt nõustuma hakata.
Nii et kui sa vajasid autojuhti,
olin ma nõus, sest äkki õpin nii midagi.
Igatahes… Ju ma üritan öelda seda,
et sa saad mind tähtsate eluasjadega aidata
ja ma olen võimaluse eest tänulik.
Kas sa rääkisid minuga?
Jah.
Vabandust, kulla tüdruk. Ma ei suuda enam teatud naisehääle oktaveid kuulda.
Võtan mu tüdrukuna tuvastamist komplimendina.
Ausalt ka, ma olen toe eest tänulik.
Nagu sa tead, poleks ma isolatsioonist lahkunud,
kui tegu poleks pakilise asjaga.
See kõlab tõsise asja moodi. Kuhu me läheme?
Vana kirjanikust sõbra poole. Noh, ta on pigem vaenlane.
Ta on andetu soperdaja, kes varastas minult elu armastuse.
Me pole 40 aastat rääkinud,
aga hiljuti võttis ta minuga ühendust ning anus, et teda külastaksin.
Ta tahtvat vabandust paluda.
Kui tore. Kavatsete siis ära leppida? - Ei.
Ma kavatsen tema naist nussida.
Ma ei tunne end selles suhtes mugavalt. - Ära põe. Ma käin 15 minutiga ära.
Probleem pole ajas, vaid selles, et kavatsed kellegi naist nussida.
Ma ei kavatse sõna otseses mõttes tema naisega seksida.
Anne suri mitme aasta eest ära. Ma räägin piltlikult.
Ma tulin Peterile sarvi tegema.
Oma mitmete saavutustega uhkustades teda pöördumatult kohitsema.
Kõlab väiklase ja ebavajalikult keerulisena.
Sama öeldi mu raamatute kohta.
Sellest hoolimata olin tolles valdkonnas Peterist edukam.
Ma lömastan ta oma kirjandusliku loomingu raskusega.
Ja siis, kui käes on õige hetk, kisun ma selle välja.
Ära kisu seda välja!
Oo jaa. Ma kisun selle välja ja pistan talle nina alla.
Oma Nebula auhinna. - Jumal tänatud.
Sa saad aidata. Kiida mind seal.
Ära videomänge maini.
Kirjandusmaailmas neid põlatakse. Keskendu mu raamatutele.
Mul olid teised ootused.
Vastuste leidmine ei käi alati ootuspärasel moel.
Mine asjaga kaasa, kurat! Ole veider. Nii võid isegi midagi õppida.
Tere. Te olete vist hr Longbottom.
Jah, täpselt nii. Ja teie olete?
Magda. Väga meeldiv. Peter ootab teid.
Lahe maja. - Tänan, kulla poiss.
Ma olen tüdruk.
Vabandust. Soengu süü.
Peter. - Carl.
Tere, vana sõber.
Pole kaua näinud. - Tõepoolest kaua.
Sa näed hea välja. - Välimus on jube, aga enesetunne on hea.
Nii tore on sind näha.
Vabandust. Tere. Mina olen… - Minu sohver.
Jah. Mina olen sohver.
Ometi tulid sisse.
Jah.
See oli huvitav valik.
Meeldiv tutvuda. - Meeldiv tutvuda.
Kuidas kõigil siin läheb?
Kas soovite midagi juua? Teed, limonaadi?
Viskit, puhtalt. Mu sohver võtab sama.
Varavõitu on. - Tõepoolest.
Ja ma olen roolis.
Väga professionaalne.
Ma palkan vaid parimaid. Võtan ka tema viski.
Muidugi.
Kaunis naine. - Tema nimi on Magda.
Ta on paar aastat minuga olnud. Ma ei tea, mida temata teeksin.
Huvitav.
Väga huvitav.
Hei! Kas see oled sina, C. W.?
Jah.
Üllatav, et seda siin hoiad, vanapoiss.
Miks ei hoiaks? See oli üks mu elu parimaid aegu.
Oo jaa.
Tutvusin siis Anne'iga.
Jah.
Ja koos tegime me selle võrratu pesakonna.
Kümme lapselast, kui suudad uskuda. - Palju lapselapsi. Mul on 12 tükki.
Tema on üks neist. - Mida?
Su sohver on sinu lapselaps?
Calpurnia. Ta on minu suurim fänn.
Olen jah. - Lisaks on ta lesbi.
Jah.
Jajah.
Nebula auhind! See näeb tuttav välja.
See on mõistagi Anne'i oma. Nagu need kõik.
Ta oli üsna kiidetud.
Samas Peter oli…
Kas „viljakas“ on õige sõna? - Ju võib nii öelda.
No mida veel öelda isiku kohta, kes kirjutas 19 lühiromaani.
Üheksateist tükki! Ja kõik samast tegelasest, muide.
Sari on „Hammerfalli tsükkel“.
Sa poleks neist kuulnud.
Äkki tahad ühte lugeda?
Jah, aitäh. Väga kena teist.
Alusta sellest, Anne'i teosest. - Olgu.
Tema oli tõeline geenius.
Tõepoolest, ainulaadne.
Palun.
Tänan.
Noh… asume asja kallale.
Daamid, palun vabandage meid.
Pole vaja sind kauem hõivata.
Ei, küllap 40 aastat on piisavalt pikk aeg, et vabandust oodata.
Tahaks arvata küll.
Raske valida, kust alustada.
Kui oled valmis…
Ma olen täitsa valmis.
Jah, mina ka.
Lase käia.
Mina?
Sina vabandad, mitte mina.
Mina ei vabanda.
Miks ma siis nii pika tee maha sõitsin?
Sina palud minu käest vabandust.
Kuraditki! Ise sa võtsid minuga ühendust.
Tahtsid asju korda ajada.
Asju korda ajada? - Jah.
Pagan võtaks.
Ginny. Mu tütar. Ta on emasse. Kangekaelne.
Ju tema korraldas selle.
Ja sina arvasid, et mina…
Mille pärast peaksin mina küll vabandust paluma?
Kolmjala lõhkumise pärast. Sa kadusid meie elust, Carl.
Sa ei tulnud isegi Anne'i matusele.
Ta tegi oma valiku.
Selge.
Ma kahtlustasin alati, et sa armukadetsed. - Armukadetsen? Tohmanit?
Säärast põmmpead, keda tema enda järglane ninapidi vedas? Vaevalt küll!
Aitab sellest.
Sa võid lahkuda.
Mitte enne, kui vabandad.
Ära ole naeruväärne. Mille pärast peaksin ma vabandust paluma?
Ei tea…
Äkki albatrossi kombel Anne'il kaelas rippumise pärast?
Sa lõid me vahele kiilu.
Sinust sai Nebula võidu järel talumatu kiidukukk.
Sa tegid mind igal võimalusel maha.
Üldsegi mi…
Sa ütlesid Anne'ile, et ma olen vorpiv kirjatsura.
See rebiti kontekstist välja. Aga kinnitan öeldut.
Sa tegid kõik, et teda mu vastu pöörata!
Kas mina andsin sulle läbinussitud perse moodi näo?
Ma eeldasin, et said selle oma emalt!
Kuradi raibe!
Hei!
Sinust oli jultunud siia tulla!
Sinust oli jultunud 19 raamatu jagu seda „Hammerfalli“ soppa kirjutada,
sellal kui ühe meie aja suurima kirjanikuga abielus olid.
Anne jumaldas „Hammerfalli tsüklit”.
Tema sõnul oli see kirev ja haarav. - „Haarav“!
Jah, ma nägin tsitaati kaaneümbrisel. See on igal raamatul sama.
Ju mu tase püsis kõrge.
Kas see 20. raamatut kinni hoiabki? Ei leia kedagi, kes seda joga loeks?
Ma ei kirjutanudki seda joga.
Anne'iga kaotasin oma muusa.
Ole nüüd! Ära süüdista teda oma toorevõitu kirjanduslikes abordijäänustes.
Millised kiitvad tsitaadid nüüdisajal sinu raamatute kaasi ehivad?
Võta teadmiseks, et Harper's Bazaar nimetas mu viimast raamatut
„ohjeldamatuks kosmosenilbuseks“.
Mis sinuga juhtus, kulla poiss?
Sa alustasid nii paljulubavalt. „Nutt” oli…
suursaavutus.
Miks sa ei suutnud triloogiat lõpuni kirjutada?
Ma kirjutan seda.
Mitte et sina seda teaksid, kulla poiss, aga hästi kirjutamine nõuab aega.
Ja mida nõuab 42 aastat joomist ja ringitõmbamist?
Ma võitsin Nebula auhinna.
Sa võid kirjutada 10 000 raamatut seda saavutamata.
Mina võin aga elu lõpuni kirjutamisest loobuda,
ent mul oleks ikka käegakatsutav tõend selle kohta,
et mu kõige esimene raamat oli midagi geniaalset.
Kuid selle järg…
polnud päris samal tasemel või mis? Vajus ära.
Kelleks ta end peab? Minuks? Kuraditki.
See oli pingeline. Kas hakkame minema, „vanaisa”?
Ei-ei! Ma ei lahku veel. Ma nussin tema naist.
Ma tean, piltlikult.
Ei, ma sõna otseses mõttes seksin tema uue naisega.
Kellest sa räägid? - Sellest Ida-Euroopa lipakast.
Ma võtan teda nagu oma naist.
Magda on tema põetaja.
No see muudab siis kõike.
Ma nussin tema põetajat.
Issand halasta!
Kas kõik on siin hästi?
Jah. - Ei.
Kas jääte õhtusöögile? - Ei.
Jah.
Võrratu kanapraad, Magda. Sa oled fantastiline kokk.
Oi ei, ma pole… - Ei-ei. Ära ole tagasihoidlik.
See on võrratult mahlakas. - Carl, tema ei teinud süüa.
Ta on põetaja, mäletad?
Ära haugu minuga, Cassandra. - Calpurnia.
Õigus jah. Ma ajan teda oma paljude teiste lapselastega segi.
Longbottomid on oma vägeva seemne poolest kurikuulsad.
Tore, et sulle toit maitseb, Carl.
See on suur kiitus mehe suust, kes on praevarrastega osav.
Kas sa teadsid, et su vanaisa müüs laadal grillkana?
See oli keskaja laat.
Ja mina olin grillimise suurmeister auhinnatud grillkanu pakkuvas söögipaigas.
Pole ime, et sa 40 aastat häid raamatuid ei kirjutanud.
Olid grillimisega hõivatud.
Olen kirjutanud lõpuni oma triloogiat. Ka see on auhinnatud.
Üks triloogia osa on. - Jah, raamatud on erinevad.
Vaata, mõnedele meist ei meeldi 19 korda sama raamatut kirjutada.
See on nonodekoloogia.
Kindlasti on.
Lõputust kordamisest rääkides, ma sooviksin uut klaasitäit.
Rahu, põetaja ju.
Ma joon nii kiiresti, kui tahan, California.
Sa vist jõid piisavalt.
Ma alles alustan.
Tõesti?
Mina näen vaid meest, kellega on lõpp.
Aitab! Ma lähen.
Noh, oli tore. - Vetsu.
Jackpot.
Kutsub mind kanameheks…
No see kanamees…
situb sinu lauasahtlisse, taadike.
Niisiis, Calpurnia, kui kaua oled sa lesbi olnud?
Ma peaksin teda vaatama minema. - Pole vaja. Siin ma olen!
Mis toimub?
Palun oma eelnevate üleastumiste pärast vabandust.
Ma tunnen end nüüd rohkem enese moodi.
See ei pruugi kergendav olla.
Ma ei tülita sind rohkem.
Calamari, me lahkume. Mine käivita auto. Ma kohe tulen.
Jah!
Jah, noh, tänan meie võõrustamise ja raamatute eest.
Ma loen mõlemat.
Ja palun vabandust. Ning jah.
Ma saadan su välja. - Pole vaja.
Ei, palun. - Olgu.
Ärme lahku vaenujalal.
Ausalt öeldes pean ma sinust lugu.
Kuidas ei saakski pidada? Sa ju kirjutasid 19 raamatut. Tuleb kiita.
Aga 19 on paaritu number. Miks mitte 20 kirjutada?
Õigus jah, sa loobusid kirjutamast pärast Anne'i surma.
Sa kaotasid oma muusa. Või siis hoopis… oma karjääri?
„Terviklik häving“. „Hammerfalli“ sarja 20. raamat.
Mida sa sellega teed?
Mida sa ise teed? Sa ütlesid, et ei kirjutanud seda!
Aga seal see oli, su lauasahtlis, kust igaüks võib selle leida.
Miks mitte seda avaldada?
Nokitsen veel selle kallal. - Valetad!
See on valmis ja autoriõigusega.
Anna see siia!
Anna siia!
Ettevaatust, vanapoiss.
Sa pole enam sama käbe kui „Hammerfall 1: Süngeima tunni“ autor.
Peter, palun ütle, kes selle pärli kirjastas?
Siin on kirjas. Random House.
Ja mis oli tollal Anne'i kirjastus?
Jah, Random House. Milline kokkusattumus!
Aga siis ühel hetkel vahetas ta kirjastust, eks?
Ja milline oli uus kirjastus? Mis see oli…
Tor, mõistagi. Ja kas pole mitte huvitav?
Ka sina vahetasid samal aastal kirjastust.
Ja milline oli see õnnelik kirjastus, kes sinu uusima teose avaldas?
Tor! Issake.
Tor lausa kirjastas nii sinu kui Anne'i teosed ka edaspidi.
Iga raamatu kuni Anne'i surmani välja.
Mõistagi ei saanud nad pärast seda enam Anne'i avaldada,
sest ta oli surnud. Aga miks nad sinuga lõpetasid?
Ma ütlen sulle, miks!
Sest nad avaldasid sind vaid teenena Anne'ile!
Oma tähele! Ja kui tema suri ära, vabanes kirjastus ballastist.
Sa ei saa iial oma saagat lõpetada,
sest pole kedagi, kes sellest hoolib.
Nad keeldusid mu viimasest raamatust.
Viimaks selgus tõde!
Ja häbi sul olgu, et kasutasid oma tütart selleks,
et mind siia meelitada ja täis joota, kuni endal margi täis teen.
Ma ei teinud midagi sellist.
Tõesti? Miks tema siis seda tegi?
Sest ma olen suremas, idioot!
Mida?
Ma olen suremas.
Ja mu tütar on veel piisavalt noor uskumaks…
et hingerahu on olemas.
No see ongi olemas.
Lihtsalt mitte sinu jaoks.
Ja muide, kanaliha oli kuiv.
Carl.
„Ettevaatust, stobor!”
Sõida!
- Ma sõidan! Issand halasta!
Kas said siis, mida tahtsid?
Kas tegid talle sarvi või mida iganes? - Jah.
Ma olen võidukas.
Olgu, see on vist hea.
Ma ei tea. Olen rohkem segaduses kui alguses.
Ma läksin asjaga kaasa ja see kiskus veidraks,
aga ei tundu, et ma midagi õppisin. - Ettevaatust.
Mida? - Ette… vaatust… sto…
sto…
Ei-ei. C. W., ei!
Ma olen terve neetud päev nõustunud. Sellega ei nõustu, et mu autosse oksendad!
Issand, vana. Ma nõustusin sind sõidutama
ja selle veidra sarvede tegemisega aitama.
Ning vaatama, kuidas sa end segi jood. Mulle aitab!
Stobor.
Sto…
C. W.?
C. W. - Carl.
Carl.
Kõik kombes?
Anne?
Oi ei. Ma olen Ginny, tema tütar.
Issand, sa oled täpselt tema nägu.
Tänan, jah. Ma pärisin oma ema välimuse ja isa kõrvetised.
Joo seda.
Kuidas ma taas siia sain? - Su lapselaps tõi su tagasi.
Sa kaotasid autos teadvuse ja ta arvas, et oled suremas.
Tulen toime.
Tal võib õigus olla.
Selline siis ongi C. W. Longbottom.
Pean ütlema, et ootasin midagi muud.
No ma ise ootasin ka endast muud. Küllap su ema rääkis sulle õuduslugusid.
Tegelikult ei maininud ta sind kordagi.
Kuni ühel päeval tuli ta koju sellega.
Ta palus mul selle videomakki panna.
70-aastane ema ei tule just iga päev videomänguga koju.
Aga siis ta ütles, et tema vana sõber kirjutas selle.
Ta hoidis alles mu ebaõnnestumise tootemi, et mind alandada.
Mida? Ei. Ta oli uhke, et sa oma värgi leidsid.
Tema sõnul ennustasid sa videomängude asja juba 70-ndatel või midagi.
Tõepoolest, jah. Tal oli meeles.
Jah. Ta ütles ka, et sa veetsid siis 30 aastat kokaiiniuimas.
Seda ka.
Igatahes… palun vabandust, et ma petsin sind siia tulema.
Minust oli tobe arvata, et kaks vanameest, kel on sama amet
ja samad jaburalt konkreetsed huvid,
võivad ära leppida, enne kui üks neist ära sureb.
Ju on raske andeks anda,
kui oled jäärapäine tola, kes ei suuda eksimist möönda.
Ma räägin sinust, muide.
Jah, sain aru.
Tore.
Ära seda asjandust maha unusta.
Issand, kas neid jagatakse igaühele?
Jagatakse jah.
Ma näppan ühe.
Hei!
„Ettevaatust, stobor!“
Ei midagi.
Hüvasti, vanatüdruk.
Peter, ma käitusin eile nagu põlastusväärne tola.
Ja ma ütlesin andestamatuid asju.
Lisaks sittusid mu lauasahtlisse.
Õigus jah. Seda ka.
Kogu su jutt pidas paika.
Ma lihtsalt soovin…
Ta vajab värsket õhku. - Ma…
Kas ma tohin?
Issake.
Anne hakkas istutama kohe, kui sisse kolisime.
„Õide puhkevate seemnete terviseks.“
Tõepoolest.
Mina tahtsin küll linnas elada, aga…
Sa elasid siin tema heaks.
Sa oled parem mees kui mina.
Jah, hea mees…
ning keskpärane kirjanik.
No seda ma ei tea.
Kui paljud kirjanikud saavad öelda, et on ikosoloogia kirjutanud.
Kuidas sa…
Pole tähtis.
Kurb, et maailm ei saa iial teada, kuidas see lõpeb.
See lõpeb surnukehaga. Minu omaga.
Ei, ma pean silmas Bjorn Hammerfalli ja Bellerophoni meeskonda.
Kui me neid viimati nägime,
olid nad just Andromeeda sektorist hüperruumi lipsanud.
Sa lugesid 19. osa?
Ma lugesin neid kõiki.
Mõnda mitu korda.
Ma olen alati fänn olnud.
Kas ma olin armukade? Jah. Vihane? Kindlasti.
Purjus? Enamik ajast.
Aga alati fänn.
Võta see endale.
Vähemalt üks isik loeb siis seda.
Ma eelistan kuulata, kuidas autor ette loeb.
See on üsna pikk. Kui palju sul aega on?
Kuni läbi saab.
„Ainus heli…
USPC lahinguristleja Bellerophoni juhtimiskeskuses…
oli allavalguskiirusajamite vaikne pulseerimine.
Meeskond vahtis vaikides Antigone V purunenud jäänuseid.“
Purunenud jäänuseid? Mis Antigonega juhtus?
„Hammerfall ärkas võpatusega. See oli unenägu.
Või hoopis košmaar.
Või tulevikukangastus.
Ta hüppas kaaluta oleku rippkoilt maha,
sammus sidepaneeli juurde ja ühendas end sillaga.“
Tõlkinud Silver Pärnpuu