Осени ме едно прозрение.
Осъзнах, че един от проблемите ми е,
че се съпротивлявам на всичко ново.
Прекалено често отказвам просто от страх.
Но реших да започна да приемам.
Затова, когато потърси някой да те закара,
се съгласих, защото може да науча нещо.
Както и да е. Опитвам се да ти кажа,
че можеш да ми помогнеш с някои важни идеи,
и наистина оценявам възможността.
На мен ли говореше?
Да.
Съжалявам, мила.
Вече не мога да чувам определени октави от женския глас.
Поласкана съм, че ме приемаш за жена.
Честно казано, оценявам подкрепата ти.
Както знаеш, не бих нарушил усамотението си,
ако не беше толкова спешно.
Да, изглежда доста сериозно. Къде отиваме?
В дома на стар приятел писател. Всъщност е мой враг.
Той е бездарен драскач, който открадна любовта на живота ми.
Не сме говорили от 40 години,
но наскоро той се свърза с мен и ме помоли да го посетя.
Каза, че искал да се извини.
Това е прекрасно.
Значи ще се помирите? - Не.
Ще изчукам жена му.
Не съм сигурна, че това е приемливо.
Не се притеснявай. Влизам и излизам за 15 мин.
Проблемът не е времето.
По-скоро е частта с изчукването на жената.
Няма буквално да правя секс с жена му.
Ан почина преди години. Говоря метафорично.
Дойдох, за да унизя Питър.
Да го скопя безвъзвратно, като гордо развея безбройните си успехи.
Това звучи неуместно заплетено и дребнаво.
Така казаха и за книгите ми.
Това не ме спря да надмина Питър в тази област.
Ще го смажа с тежестта на литературните си постижения.
И като дойде моментът, ще го извадя.
Няма да го вадиш.
Да, ще го извадя и ще го натикам в лицето му.
Сакът с моята "Небула". - Слава богу.
Можеш да ми помогнеш, като ме похвалиш.
Не споменавай видеоигрите.
Не са на почит в литературния свят. Говори за книгите ми.
Не това имах предвид.
Търсенето на отговори невинаги води до това, което си очаквала.
Давай по-смело. Бъди нестандартна.
Може наистина да научиш нещо.
Здравейте. Вие сигурно сте г-н Лонгботъм. - Да, права сте.
А вие сте...
Магда. Приятно ми е. Питър ви очаква.
Хубава къща. - Благодаря, мило момче.
Аз съм момиче.
Извини ме. Прическата ме подведе.
Питър. - Карл.
Здравей, стари приятелю.
Мина много време.
Да, много дълго време.
Изглеждаш добре. - Изглеждам ужасно, но се чувствам добре.
Радвам се да те видя.
Извинете. Аз съм... - Това е шофьорът ми.
Да. Аз съм шофьорът.
Но си влязла.
Да.
Беше интересен избор.
Приятно ми е. - И на мен.
Как сте всички?
Да донеса нещо за пиене? Чай, лимонада?
Уиски, чисто. Същото и за шофьора ми.
Малко е рано. - Наистина.
И ще шофирам.
Много професионално.
Наемам само най-добрите. Аз ще изпия нейното.
Разбира се.
Прекрасна е.
Това е Магда.
При мен е от няколко години. Не знам какво щях да правя без нея.
Интересно.
Много интересно.
Това ти ли си, Лонгботъм?
Да.
Изненадан съм, че я държиш тук.
Защо не? Беше най-чудният период в живота ми.
Да.
Тогава срещнах Ан.
Да.
И заедно създадохме това прекрасно семейство.
Десет внуци. Не е за вярване.
Много са. Аз имам 12.
Тя е една от тях. - Какво?
Шофьорката ти е внучка?
Калпурния. Тя е най-големият ми почитател.
Вярно е. - Освен това е лесбийка.
Да.
Да, да, да.
"Небула". Добре позната ми е.
На Ан е, разбира се. Всички са нейни.
Беше доста известна.
Питър, от друга страна, беше...
"Плодовит" ли е правилната дума?
Би могло да се каже.
А как да наречеш човек, който е написал 19 новели?
Деветнадесет! И всичките са за един и същ герой.
Наричат се "Цикълът на Хамърфол".
Няма да си ги чувала.
Може би ще прочетеш една?
Да, благодаря. Много мило.
Започни с тази. На Ан е. - Добре.
Тя беше истински гений.
Наистина. Няма друга като нея.
Заповядайте.
Благодаря.
Да се върнем на причината за тази среща.
Дами, ще ни извините ли, моля?
Не е нужно да ти губя още време.
Предполагам, че 40 г. стигат, когато чакаш извинение.
И аз мисля така.
Трудно е да решиш откъде да започнеш.
Когато си готов.
Съвсем готов съм.
Аз също.
Давай.
Аз ли?
Ти ще се извиняваш, не аз.
Нищо подобно.
А защо изминах целия този път дотук?
За да ми се извиниш.
Как не. Ти се свърза с мен.
Каза, че искаш да оправим нещата.
Да оправим нещата? - Да.
По дяволите.
Джини, моята дъщеря. Като майка си е. Твърдоглава.
Тя го е нагласила.
И ти си помисли, че аз...
За какво да се извинявам, по дяволите?
Защото развали трипода.
Ти изчезна от живота ни, Карл.
Дори не дойде на погребението на Ан.
Тя направи своя избор.
Ясно.
Винаги съм подозирал, че ревнуваш.
Да ревнувам ли? От един тъпак?
От един идиот, заблуден от собствените си рожби? Едва ли!
Стига ти толкова.
Може да си тръгваш.
Не и преди да се извиниш.
Не ставай смешен. Защо да ти се извинявам?
Не знам.
Може би за това, че увисна на врата на Ан като воденичен камък.
Настрои я срещу мен.
Ти спечели "Небула" и стана нетърпим самохвалко.
Постоянно ме унижаваше.
Не съм правил...
Каза на Ан, че съм плодовит, но бездарен драскач.
Извадено е от контекста, но държа на думите си.
Направи всичко, за да я настроиш срещу мен.
Да не би аз да съм виновен, че приличаш на задник?
Предполагам, че вината е на майка ти!
Кучи син!
Как дръзна да дойдеш тук?
Както ти дръзна да извадиш на бял свят 19 части от онзи хамърфолски боклук,
докато си женен за една от най-значимите съвременни писателки.
Ан обичаше поредицата за Хамърфол.
Казваше, че е наелектризираща. - "Наелектризираща".
Да, виждал съм анотацията на обложката.
Една и съща е на всяка книга.
Значи съм поддържал стандарта.
Затова ли бавиш 20-ата част?
Не намираш желаещ да я прочете?
Не съм я написал.
Заедно с Ан загубих и музата си.
Моля те. Не я обвинявай за своите нескопосани литературни недоносчета.
А какви възторжени цитати красят кориците на твоите книги?
Само ще ти кажа, че "Харпърс" нарече последната ми книга
"необуздана космическа похот".
Какво се е случило с теб?
Започна много обещаващо.
"Сълзите" бе истински триумф.
Не успя да довършиш трилогията. Защо?
В момента я пиша.
Няма как да знаеш, но добрите творби отнемат време.
А какво ти отнеха тези 42 г., прекарани в пиене и разврат?
Аз спечелих награда "Небула".
Дори 10 000 книги да напишеш, няма да постигнеш това.
Докато аз мога да не напиша и една дума до края на живота си,
но все пак ще имам неопровержимо доказателство,
че първата ми книга е гениална.
Но продължението
не е на същото ниво, нали?
Като скопено е.
За какъв се мисли? Сравнява се с мен? Няма начин.
Беше доста напрегнато. Ще тръгваме ли, дядо?
Не, няма. Няма да си тръгвам още. Ще изчукам жена му.
Знам, метафорично.
Не, буквално. Буквално ще правя секс с новата му жена.
За кого говориш? - За проститутката от Източна Европа.
Ще я взема за себе си.
Магда е медицинската му сестра.
Това променя всичко. Ще изчукам медицинската му сестра.
Божичко.
Всичко наред ли е?
Да. - Не.
Ще останете ли за вечеря? - Не.
Да.
Пилето е превъзходно, Магда. Ти си великолепна готвачка.
Аз не съм... - Не. Недей да скромничиш.
Невероятно сочно е.
Карл, тя не е приготвила храната.
Помниш ли, че е сестра?
Не ми отговаряй, Касандра. - Калпурния.
Вярно.
Бъркам я с многото си други внуци.
Мъжете Лонгботъм сме известни с това, че пръскаме доста семе.
Радвам се, че харесваш храната.
Голям комплимент от експерт по пилета на шиш.
Знаеше ли, че дядо ти продаваше пилета на щатския панаир?
Беше ренесансов панаир.
И аз бях великият майстор на скарата
за грил ресторант, носител на награда.
Нищо чудно, че не си написал нито една добра книга за 40 г.
Бил си зает да печеш месо.
Бях зает с трилогията си. И с печелене на награди.
Една награда. - Да. Книгите са различни.
Някои хора не обичат да пишат едно и също 19 пъти.
Нарича се деветнадесетология.
Сигурно е така.
Като стана дума за неща, които се повтарят до безкрай, би ли ми доляла?
Тя го гледа.
И да гледа, пак ще пия, Калифорния.
Мисля, че пи достатъчно.
Едва започвам.
Наистина ли? Защото аз виждам само човек, който е приключил.
Стига толкова. Тръгвам.
Беше забавно. - Към тоалетната.
Бинго.
Ще ме нарича "експерт по пилета".
А сега експертът по пилетата
ще се изходи в бюрото ти, татенце.
Калпурния, откога си лесбийка?
Ще отида да го потърся. - Няма нужда. Ето ме.
Какво е това?
Искам да се извиня за по-ранните си прегрешения.
Сега малко дойдох на себе си.
Това едва ли е облекчение.
Няма да стъпя повече у вас.
Каламари, тръгваме си.
Запали колата. Идвам след минутка.
Да!
Да, благодаря за гостоприемството
и за книгите.
Ще ги прочета и двете.
И извинете. Да!
Ще те изпратя. - Не е необходимо.
Моля те. - Добре.
Да не се разделяме с лошо.
Истината е, че те уважавам.
Как иначе? Написал си 19 книги.
Това е похвално.
Числото 19 обаче е нечетно. Защо не написа 20?
Да, спрял си да пишеш, когато Ан е починала.
Загубил си музата си. Или може би... работата си?
"Пълно унищожение". Двадесетата част от поредицата "Хамърфол".
Защо е у теб?
А защо е у теб? Каза, че не си я написал!
Но тя беше в чекмеджето на бюрото ти, където всеки може да я намери.
Защо не си я публикувал?
Все още я изглаждам. - Лъжец!
Завършена е. Имаш авторско право.
Дай ми я!
Дай я!
Внимавай, старче.
Вече не си така пъргав,
като автора на "В най-потайна доба", първата част на "Хамърфол".
Питър, кажи ми кой публикува този бисер?
Ето. "Рандъм Хаус".
А кой е бил издателят на Ан по онова време?
Да, "Рандъм Хаус". Какво съвпадение.
Но тя е сменила издателствата в един момент, нали?
И кое е било новото?
Кое беше?
"Тор", разбира се.
А кое е интересното?
Ти си сменил издателството през същата година.
И кой е извадил късмета да публикува новата ти книга?
"Тор". Майчице.
Оттогава "Тор" издава и твоите книги, и тези на Ан.
Всички книги, през цялото време, чак до смъртта й.
Разбира се, няма как да продължат да издават нейните.
Нея я няма. Но защо са спрели твоите?
Ще ти кажа защо.
Защото са й правели услуга, като са издавали твоите.
Заради звездата!
И когато е умряла, са те отрязали.
Никога няма да успееш да завършиш сагата,
защото вече никой не се интересува от нея.
Да, отказаха да издадат последната ми книга.
Най-накрая узнахме истината!
Засрами се, че използва собствената си дъщеря,
за да ме подмамиш тук, да ме напиеш и да се изложа.
Не съм направил нищо подобно.
Така ли? А защо го е направила?
Защото умирам, идиот такъв.
Какво?
Аз умирам.
А дъщеря ми е твърде млада и все още вярва,
че трябва да има завършек.
Наистина има.
Но не за теб.
Между другото, пилето беше сухо.
Карл.
"Пази се от стобора."
Карай!
Тръгвай! - Тръгвам.
Господи, човече.
Получи ли това, което искаше?
Скопи ли го, както се изрази?
Да.
Аз спечелих.
Добре. Сигурно това е добре.
Не знам. По-объркана съм, отколкото в началото.
Бях смела и всичко бе нестандартно.
Но не мисля, че научих нещо.
Пази се.
Какво? - Пази... се... от... сто...
Сто...
Не. Лонгботъм, не. Недей!
През целия скапан ден казвах "да".
Но няма да повръщаш в колата ми!
Боже. Съгласих се да те закарам,
приех онази тъпотия със скопяването.
И те гледах как се напиваш до забрава. Писна ми.
Стобор.
Сто...
Лонгботъм?
Лонгботъм. - Карл.
Карл.
Добре ли си?
Ан?
Не. Аз съм Джини, дъщеря й.
Боже, изглеждаш точно като нея.
Благодаря. Така е.
Наследих външността на майка и киселините на татко.
Заповядай. Изпий това.
Как се озовах пак тук?
Внучката ти те доведе.
Припаднал си в колата й и тя помислила, че умираш.
Ясно.
Може би е права.
Значи ти си К. У. Лонгботъм.
Представях си те съвсем различен.
И аз си се представях различен. Сигурно си чувала ужасни неща от майка си.
Всъщност не беше те споменавала.
Но един ден дойде вкъщи с това.
Помоли ме да го пусна.
МИТИК КУЕСТ
Странно е 70-годишната ти майка да донесе видеоигра.
Но после ми каза, че я е писал стар приятел.
Запазила е този символ на моето падение, за да ме унизи.
Какво? Не.
Гордееше се, че си намерил мястото си.
Каза, че си предсказал видеоигрите
още през 70-те г. или там някъде.
Да, вярно е.
Запомнила е.
Да. Освен това каза, че си смъркал през следващите 30 г.
И това е вярно.
Както и да е. Съжалявам, че те подмамих тук.
Глупаво беше да мисля, че двама мъже с еднакви професии
и еднакви откачени интереси
ще възродят приятелството си, преди единият да умре.
Сигурно прошката е трудно нещо,
ако си инатливо магаре, което не признава, че греши.
Всъщност говоря за теб.
Да, това го разбрах.
Чудесно.
Да не забравиш това.
Боже, наистина ли някой ги получава?
Да, наистина.
Ще си открадна едно.
"Пази се от стобора."
Нищо.
Довиждане, старо момиче.
Питър, снощи се държах като презрян глупак.
Изрекох непростими неща.
И се изходи в бюрото ми.
Да, и това.
Всичко, което каза, е истина.
Само ми се искаше...
Трябва му чист въздух.
Аз...
Може ли аз?
О, боже.
Тя засади първото в деня, в който дойдохме.
"За семките, които ще дадат плод."
Наистина.
Аз исках да живея в града, но...
Дошъл си тук заради нея.
Ти си по-добър от мен.
Добър човек съм
и посредствен писател.
Не съм сигурен.
Колко автори могат да се похвалят, че са написали поредица от 20 части?
Как успя...
Няма значение.
Тъжно е, че светът няма да узнае как свършва.
Свършва с един мъртвец. С мен.
Не, говоря за Бьорн Хамърфол и екипажа на "Бълеръфон".
В последната част
точно бяха навлезли в хиперпространството от сектора Андромеда.
Прочел си част 19?
Чел съм всичките.
Някои повече от веднъж.
Винаги съм бил твой почитател.
Ревнувах, разбира се.
Определено бях ядосан.
Пиех през повечето време.
Но останах твой почитател.
Вземи я.
Поне един човек ще я прочете.
Предпочитам да я чуя, прочетена от автора.
Доста е дълга. Колко време имаш?
Докато свърши.
"Единственият звук
в командния център на бойния кораб "Бълеръфон"
бе тихото пулсиране на двигателите за подсветлинна скорост.
Екипажът не отрони и дума, докато гледаше разпръснатите отломки от Антигона-5."
"Разпръснати отломки" ли?
Какво е станало?
"Хамърфол се сепна и се събуди. Беше само сън.
Или може би кошмар.
Или проникновение за бъдещето.
Той спусна краката си от хамака с нулева гравитация,
стигна до комуникационния панел и се свърза с мостика."
Превод на субтитрите Йорданка Неделчева