СНІКРСНЕК
Привіт, Снеки. СнікрСнек уже тут
і готовий напасти на підземелля Ґамарона. Так!
Які плани на сьогодні? Я їду в гості до бабусі.
У неї є класний пес, я його люблю. Його звати Карл.
-Бачиш, Джо? Цей хлопець – новий Путі. -Який лайнюк.
Ні. Він самородок.
У СнікрСнека багато підписників,
і вони мені потрібні.
Піду попісяю, скоро повернуся.
Ходімо зі мною.
Джо, ММО – динозаври у світі геймінгу.
Не можна жити минулим. Станемо мобільні.
-Мобільні ігри – це майбутнє. -Це теперішнє.
Майбутнє – це мобільний садо-мазо пристрій доповненої реальності,
але не забігаймо вперед.
Я хочу запустити мобільну гру.
-Я можу допомогти. -На жаль, Джо, не можеш.
Мобільні ігри – результат творчого духу міленіалів,
якого тобі, попри твій вік, сильно бракує.
Я знайду вам творчий дух.
Треба триматися за руки?
Не знаю.
Але я знаю, що ми не робимо нічого поганого. Правда?
Авжеж не робимо.
Але треба подумати, як розказати всім.
Так, справді.
Думаєш, треба зробити оголошення?
Чи… Ні, гаразд.
Скажемо комусь особисто.
-А потім вони розкажуть іншим. -Так.
-І всі дізнаються. -Так.
Я просто хочу, щоб ми зробили це тактовно.
Попалися.
Чорт. Добре.
-Джо! Стривай. -Ми збиралися всім розповісти.
Роман з колегою – це делікатне питання.
Я про те, що ви спізнилися.
Ну, тоді
це чудова нагода повідомити тобі, що…
ми з Рейчел тепер пара.
І що?
-І ми подумали, що тобі варто знати. -Навіщо?
Думаю, про це треба повідомити колег.
Тестувальниці трахнулися.
-Джо! -Джо!
Останні новини, дами. На те, що ви так ретельно приховували,
всім плювати.
А тепер до роботи.
Містичний квест
Дякую, що зайшли. Маю до вас невелике питання.
-Що ви думаєте про мобільні ігри? -Це відстій.
Так. Це навіть не ігри.
Це дурні додатки, щоб розважитися в туалеті.
Мабуть, вам подобається, що туди можна напхати мікротранзакцій
і доїти немолодих жінок.
Більше поваги, тестувальнице.
Джо, так і є. Саме тому вони мені подобаються.
Мені потрібна проста мобільна гра, і я хочу, щоб ви її розробили.
-Хочете, щоб ми розробили гру? -Маєте три секунди,
щоб примирити етику з амбіціями. Три, дві…
-Ми згодні. -Так! Згодні.
Чудово! Джо, ти продюсер.
Задум і перший ескіз геймплею подайте до кінця тижня.
Що? Ні. Не хочу працювати з цими чмошницями.
Я маю вчитися у вас.
Учитимешся. Робота з цими чмошницями входить у навчання.
-Прекрасно. -Добре.
Бреде, це все чудово,
але щоб бути в курсі всього,
ви маєте знати, що… Ми з Даною тепер разом.
-І що? -Так і я сказала.
Ми просто думали, що вас це зацікавить.
Чим ви займаєтеся, мене не цікавить.
Ваші особисті справи не стосуються
роботи цієї студії.
Ви думаєте інакше, і це сумно й смішно.
Але я не сміюся й не засмучуюся,
і це показує, наскільки мені байдуже.
Ясно. Це добре, мабуть?
-Чому ви досі тут? -Ходімо, дами.
Треба створити гру.
Швидше! Виходьте! Пішли!
Я вас не підведу, бос.
Поки що це лише відчуття.
Я бачу вкриті мохом фортеці.
Міста, що сяють сріблом і золотом.
Бачу замки, залиті античністю.
Що це взагалі значить?
Не можна бути залитим античністю.
Замок або старий, або ні. Не можна…
-Отак? -Так!
-Саме це я й уявляю. -Як ти…
Народ, ви просто супер.
Мені в голову приходять шалені ідеї, ви їх миттю втілюєте.
Створення якісного відеоряду
займе значно більше часу.
Так, авжеж. За роботу.
Точно? Вказівок не буде?
Ні. Усе чудово, а якщо ні, то потім виправимо.
Але якщо ви зараз дасте нам вказівки,
виправляти не доведеться, а з першого разу бездоганно не вийде.
Не применшуйте. Ви маєте талант.
Даю слово Поппі.
Вона все вам розкаже. Поппі.
У новому доповненні найцікавіше те,
що гравець сам створюватиме собі середовище.
У певному сенсі…
Гравці самі стануть дизайнерами.
Трохи дивно казати це дизайнерам, правда ж?
Ні, авжеж, дизайн нам знадобиться.
Знадобиться багато дизайну.
Найважливіше, ви повинні створити будівельні матеріали.
Тобто цеглу.
Цемент.
І… герметик.
Просите нас намалювати герметик?
Так. Герметик. Намалюй герметик.
Намалюй усе, що я скажу.
-Як тебе звати? -Його звати Філ.
Я не можу знати всіх немолодих чуваків, що працюють тут по два дні.
Я тут уже десять років.
-Чудово, Поп. -Малюй те, що я кажу.
Малюй різні будівельні матеріали.
Завтра покажеш, Філ.
-Що робити в першу чергу? -Роби все.
Краще хай буде більше, ніж менше.
Якщо нам щось не сподобається, потім викреслимо.
Ви всі молодці. Чудова робота.
Повірити не можу, що ми тут.
Уяви, скільки легендарних персонажів Ієн придумав у цій кімнаті.
Знаю.
І взагалі, я рада, що всім байдуже, що ми зустрічаємося.
Я теж так вважаю. Треба жити по правді.
Моя правда в тому, що тобі личить костюм захоплення руху.
-Цей костюм? -Цей костюм.
-З жовтими плямами? -Так.
-Отак подобається? -Так.
Добре. А якщо я стану отак? Юху-у!
Агов! Ви сюди прийшли не мочалками тертися.
Треба працювати. Виберіть персонажа.
Гаразд.
Може, гра буде про лицаря?
Лицарку. Крутий персонаж –
могутня войовниця.
Не знаю. Мобільна гра має бути проста.
Може, про тварину?
-Про тварину? -Так.
У тебе там є тварини?
Свиня, курка, лисиця, кінь, коза, кенгуру, равлик…
Коза. Так. Хочу бути козою.
Так. У моїх кузенів у Комптоні
був цап, він витворяв усякі капості.
Він ходив отак.
Ми назвали його РуПол.
-Чарівно. -Ти наче не коза, а козлиця.
Може, не варто бути чарівною. Може, треба бути як Джо.
Так. Ти похмура.
Привіт, я Джо, похмура коза.
Так, похмура коза.
-Чудова назва! -Чудова назва!
Похмура коза!
Похмура коза, похмура коза,
похмура коза.
Прошу, пристрельте мене.
Девіде, мені потрібні нові програмісти.
-Не потрібні. -Потрібні.
Усі, хто працює над новим доповненням, слухають Ієна.
Бо я контролюю ситуацію.
Ні, вони звикли, що начальник – ти.
Мені потрібна нова команда – люди, які дивитимуться на мене
як на богиню, – з благоговінням і страхом.
Даси їй три команди, Девіде, – і буде те саме.
Нічого я вам не дам. Я вас не для цього викликав.
-Викликав? Я цього не пам'ятаю. -Я теж.
Бо Девід – неефективний і нехаризматичний лідер.
-Ти цього хочеш, Поппі? -Авжеж ні.
Можна сказати? Дайте сказати.
Я скажу! Я викликав вас з приводу п'ятниці.
А що в п'ятницю?
Урочистий обід «Жінки в індустрії відеоігор».
А, так. Я туди не піду.
Що? Ти підеш.
Вважай, що це можливість…
визнати заслуги жінок в ігровій індустрії, це важливо…
Не роби так… Для офісу в Монреалі й для мене особисто.
Тому ти підеш, жінко, тобто Поппі.
Розкажеш жінкам, які в них можливості й права.
Я тобі наказую це зробити. Тому йди.
Знаєш, Поп? Девід тут має рацію.
Це чудова нагода продемонструвати нові вміння.
Поппі, я навчу тебе надихати слухачів.
Ні, дякую. У тебе свій стиль лідерства, у мене – свій.
Так, але мій ефективний.
Просто ти надихаєш людей.
Я ж заглиблююся в деталі.
Бо опис будівельних матеріалів не надихає.
Невже?
Він змінюється, як саме життя.
Твердіє,
стає міцний і може протистояти впливу стихій.
Льоду, вогню, вітру, води.
Він не лише латає тріщини в будинку.
Він латає наші стосунки.
Це
герметик.
-Та ну! -Отакий?
Так, Кевіне, точно в ціль!
Ти завжди… Ти чудово все розумієш.
-Поп, як тобі? -По-моєму, це фігня.
Невже? А чому в тебе гусяча шкіра?
Немає в мене…
Це спонтанна реакція на…
-Натхнення? -Ні.
Це не натхнення, а емоційна маніпуляція.
У чому різниця?
Ієн, дозволь уточнити:
ми повинні працювати над новим завданням
на додачу до того, над чим уже працюємо?
Так, чувак. Використай свою магію.
Знов-таки, це не магія.
Команда досвідчених дизайнерів
багато годин розробляє складні дизайни.
Мене не цікавить процес приготування ковбаси.
Це не ковбаса. Я не різник.
Я магістр мистецтв.
Ого. Він не просив записувати подкаст. До роботи, Філ.
Саме це я й хотів сказати.
-«Подкаст не потрібен». -Зайва інформація.
-Ми змогли домовитися. -Так.
Хочеш, я…
Гаразд. Навчи мене надихати людей.
Добре, навчу.
Зубочистка потрібна?
Зубочистка – це моя фішка. Не треба…
Подзвоню дітям по FaceTime.
Отже, я фермер. Я ловлю козу,
несу її на ферму й забиваю на м'ясо.
Це метафора капіталізму.
-Так, чудово. -Кльово.
Може, з цього й почнемо?
Авжеж.
-Гарний початок? -Як для початку, непогано.
-Привіт. -Ось і ти.
Я скрізь тебе шукаю. Показати тобі щось?
-Так. -Отже,
я працювала цілу ніч і створила оце.
Як тобі?
Дуже добре. Так, круто.
-Це собака? -Це коза.
Жахливо.
Ні. Ти її намалювала за одну ніч.
Вражає.
Я її бачу.
Розумієш? Я знаю, яка вона має бути.
Але не знаю, як її створити.
Отож. Тому нам треба все обговорити.
Думаю, в нашій грі має бути соціальний підтекст.
Мобільна гра не має бути проста?
Тобто проста у своїй складності?
Я тебе не розумію.
О боже. Ви вперше посварилися?
Ми не сваримося. Ми співпрацюємо.
Так.
Просто чогось бракує. От і все.
Справді?
У Ієна й Поппі на цьому етапі завжди чогось бракує.
Треба поміркувати над цим.
Коза робить різні дурниці. Що ще?
Господи! Працюйте вже!
Сама працюй, сучко нудна!
-Як різко. -Це було занадто. Вибач.
Вибач. Це було негарно.
Мені просто обрид твій негативний настрій, Джо. Ясно?
Це велика можливість для нас
і для тебе теж, якби ти нам допомогла.
Вибачте.
Я хочу допомогти випустити гру.
То перестань лаяти наші ідеї, підтримай нас.
Так. Ваша правда.
Тупа козлиця! Страховисько! Опудало!
Знайди рішення, тупе козляче опудало!
Ти не продюсер. Ти ніщо.
Ти просто сміття! Як усі й казали!
Гей, Джо?
Усе нормально?
Так, я нормальна. Це ви лесбіянки.
Я нормальний продюсер, і я знайду рішення.
Рейчел має рацію. Чогось бракує.
І я знаю чого.
-Чого? -Передісторії.
Вона самотня, позбавлена надії.
Їй судилася жахлива й болісна доля.
Її нескорений дух блукає по всій землі,
бенкетує, пожирає, але ніяк не насититься.
Так народилася Похмура гроза!
-Гроза? -«Похмура коза», К.В.
Справді? Я чув «гроза».
Це все змінює.
Коза може бути мертва?
Ні. Ніхто не захоче грати з мертвою козою.
Вибачте. Я все зіпсувала.
Ми просто змарнували час. Від мене жодної користі.
Я просто тупа козлиця!
Так, Джо. Усе гаразд.
Від тебе є користь. Просто…
Це все творчий процес.
-Так. -Так.
От тільки розмовляти по інтернету з 80-річним чуваком
-було дивно. -Так, трохи дивно.
І передісторія не потрібна. Коза похмура.
Вона їсть бляшанки просто так.
Простий циклічний геймплей.
Просто цикл.
Так, але коза повинна щось говорити. Щось важливе.
-Так. -Вона не вміє говорити. Це коза.
-Ви що, сваритеся? -Ні.
Чудово! Просто чудово.
Це просто обмін думками.
Творчий процес.
Ти кажеш одне, ти – інше.
Ми обмінюємося ідеями.
Чудово, я починаю розуміти суть творчого процесу.
Я вам допоможу, чим зможу.
Я вам покажу. Я всім покажу.
Джо, мені вже здається, що тобі це потрібно більше, ніж нам.
Треба поговорити. Дано, я знаю, що ми можемо створити чудову гру.
Не можна зупинятися. Треба йти далі.
-Ти мені довіряєш? -Довіряю.
Добре.
Довіряю.
Що? Ви ж згодні?
Так.
Я б дуже хотів притиснути свою плоть до вашої.
Можете трохи нахилити ноутбук?
-Гидота. -Ні.
Добре, що він працює з дому. Я вимкну з'єднання.
Привіт, Ліндо. Радий тебе бачити. Чудово виглядаєш.
Дякую.
Йо.
Де Поппі? Обід зараз почнеться.
Вона соромиться свого вигляду.
-Підтримай її. -Я не хочу.
Поппі, ти красуня. Виходь.
Ти просто неймовірна, Поппі.
Я почуваюсь як ідіотка.
Акцентувати на зовнішності – нормально.
За гарними лідерами люди йдуть.
На жаль, це людська природа. Схилися перед нею.
Якщо я перед чимось схилюся, ви побачите мою дупу.
Стривай. Що це? Що вона робить?
Вона жартує. Не треба жартувати.
За жодних обставин не жартуй.
-Ти не вмієш. -Пофіг. Це все хрінь.
«Жінки в індустрії відеоігор»? Цей захід – ошуканство.
Гарна обгортка, що приховує огидну правду.
Постався до цього серйозно, будь ласка.
Не всі отримають заслужене. Думаєш, я отримав?
Мій час минув. Але нестрашно.
Ми вшановуємо жінок. Це чудово. Але…
Для чоловіків місця не лишилося?
Боже, Девіде, замовкни.
-Це важливий день для Поппі. -Знаю.
-Поппі, що це? -Грінки з крабами.
Не їж грінок з крабами. Від них гази.
-Ти їси як дитина. -Неправда.
-Торбина як на Геловін. -Гидота!
Я начальниця й можу їсти, що хочу.
Не можеш. Ти повинна підтримувати тіло й розум у формі.
Думаєш, мені подобається дбати про зовнішність? Ні.
Але я альфа, цього очікують від начальника.
Так було завжди.
Може, я не хочу поводитися так, як завжди.
Тоді ми викличемо Дока Брауна з «Делореаном»,
вирушимо в минуле й змінимо людську природу.
Хто такий Док Браун?
Це жарт! Я жартую. Я вмію жартувати.
Про це я й кажу. Жарти не смішні.
-Поппі. -Я не зрозумів.
Тебе кличуть. Треба йти.
Це твоя мить слави. Поводься природно.
Але пам'ятай: треба діяти всупереч усім інстинктам.
Читай з телесуфлера. Я цілу ніч писав ту промову.
Так. Стривай, ти…
-Ти написав їй промову? -Він добре пише промови.
Я добре роблю щось інше. Не говорю,
а виконую завдання, не пов'язані зі словами.
Боже мій. Читай з телесуфлера.
І всміхайся. Будь приязна.
-Девіде, цить. Їй ясно. -Так.
-Мені ясно. -Обов'язково всміхайся.
Але не так.
Трохи більше. Добре. Отак.
-Чудово. -Ти супер.
-Іди. -Удачі.
Виходь. Упевнено, дівчино.
-Так, жінко. -Жінко.
Спочатку покажемо велике фото.
-Нова презентація в тебе? -Так.
Супер. І ще, К.В.
Мені точно не треба розповідати нову передісторію?
Виходить якось дивно.
Дурниці. Я прагну допомогти.
Я дуже переконливо її розповім.
Чорт забирай! Джо, це дивовижно!
Попросила дизайнерів накидати. Було легко.
Взагалі-то нелегко. І ми не просто накидали.
Ми працювали цілу ніч, щоб завершити проєкти вчасно.
Тобі вдалося все зробити. Ти справді молодець.
Дякую.
Вибачте. Я казала це Джо.
Ну, я хочу сказати…
Вибачте.
Дякую,
ну, за те,
що допомогли мені виявити мої найкращі риси.
Що таке? Ти кажеш щиро?
Так.
Ну що ти.
До речі, дами,
чув, що ви тепер пара.
-Це стецьово. -Класно.
Вимкнемо звук?
Чорт. Він іде.
Я тут.
-Починайте. -Це «Похмура коза».
Бійня.
Парникові гази.
Життя в душних клітках.
Тваринництво…
Ні. Закінчуймо.
-Що? -«Похмура коза» мертва.
-Що? Ви вбиваєте нашу гру? -О ні. Ви самі її вбили,
ускладнивши простий додаток для викачування грошей.
Я просила не ускладнювати.
А вони все зіпсували своїми лівацькими членоненависницькими ідеями.
Якого біса, Джо? Я думала, ми команда.
Ми це зробили разом. Вона нас зрадила.
Це правда, Джо?
Так.
Ти втекла, коли корабель почав тонути?
Щоб хвалили тебе, а сварили їх?
Мудро, Джо.
Це тобі наука. Усе. Бувайте.
Бувайте, невдахи.
Вибач.
Рейч, усе добре. Усе кльово.
Ми це переживемо.
Так, переживемо. Це дрібниці.
Авжеж. Нас такі дрібниці не зламають.
Ми можемо й утрьох, правда?
Гаразд.
Запрошую на сцену
креативну співдиректорку «Містичного квесту» Поппі Лі.
Дякую, Трейсі.
Для мене честь бути тут,
серед лідерок нашої індустрії.
Але як керівникові стати лідером? Лідерство…
Ого, як далеко цей телесуфлер.
Вибачте.
Мені треба… Вибачте.
Це мої льодяники.
Тепер я бачу…
що ви всі на мене дивитеся.
Отже…
Лідерство… Лідерство – це…
Ого.
Яка тісна сукня.
Вибачте, я…
Ух! Тепер можна розслабитися.
Ой. Я пукнула.
Ви чули? Може, ні. Це через грінки з крабами.
Чорт забирай.
Вибачте. Я лажаю.
Я не альфа.
Від мене в людей немає гусячої шкіри, і я не завжди всміхаюся.
І, знаєте, іноді на роботі я плачу без причини,
коли просто починаю думати, що розплачуся.
І плачу,
і, мабуть, це почнеться зараз.
Тож я постараюся сказати швидше.
Я не висока й не модель з подіуму.
Ось і сльози. Не знаю чому.
Мабуть, через естроген. Не знаю.
Послухайте.
Я не обіцяю завжди відповідати
очікуванням інших людей.
Але обіцяю, що вестиму вперед з усієї сили,
хоч іноді це буде отак.
Але я не вибачатимуся,
бо мені вже набридло це робити.
Постійно.
Ні, я робитиму все, що зможу, щоб керувати якнайкраще.
І знаєте чому?
Бо я не дуже… Я не знаю. До біса вас усіх.
Нащо ви запросили мене виступати?
Мені не місце на трибуні. Я сама не тямлю, що мелю.
Я не знаю, що хочуть жінки. Я не знаю, що хочу я.
Мабуть, я хочу бути начальницею. Просто…
Я говорю незв'язно й пукаю.
До речі, це знову сталося.
Мабуть, у мене алергія на краби.
Дякую.
Чорт забирай. Вона змогла.
Вона може надихати людей. Навіть без твоєї допомоги.
Про що ти? Я написав їй промову. Я ж казав.
Вона не бачила телесуфлера.
Так. План був саме такий. Дивися.
«Прикинься, що не бачиш. Надінь окуляри.
Скажи: "Я не альфа"».
Але… Вона ж плакала.
Так. «Я не модель з подіуму.
Починай плакати. Звинувать естроген».
-Як ти знав про гази? -Грінки з крабами?
Я їй підсунув.
Я знав, що вона їх з'їсть, незважаючи на алергію,
бо вона неврівноважена.
-Чорт. -Так.
Вона це зробила. Доведеться набрати їй команду програмістів.
Так.
-Стривай, що? -Вона вчора мені подзвонила.
Сказала, що боїться виступати
й не виступить, якщо я не наберу їй команду.
А потім подзвонила мені,
сказала, що буде рада виступити,
якщо я напишу їй промову.
Вона досягла цього маніпуляціями.
О боже, в мене гусяча шкіра. Вона нас надихнула.
Ні. Це емоційні маніпуляції.
У чому різниця?
Ця неврівноважена людина стала начальницею.
Переклад субтитрів: Олена Цехмейструк