Läget, Snack Pack? SnickrSnack här,
redo för en Snack Attack i detta Gamaron Vault. Ja!
Vad har ni för er idag? Jag ska till farmor sen.
Hon har en cool hund, som jag gillar. Han heter Carl.
-Kolla, Jo. Den nya Pootie. -Vilken liten skit.
Nej. Han är en guldklimp.
SnickrSnack har en massa följare...
...som jag vill ha.
Jag måste gå och kissa, snart tillbaka.
Följ med mig.
Jo, MMO:er är spelvärldens dinosaurier.
Fastna inte i det förflutna. Vi måste bli mobila.
-För mobilt är framtiden. -Nej, det är det nuvarande.
Framtiden är en VR-mobil sexrigg för sadomasochism,
men vi ska inte ha för bråttom.
Jag vill lansera ett mobilspel.
-Det kan jag hjälpa till med. -Tyvärr inte.
Mobilspel har alltid en stank av generation Y,
som du totalt saknar trots din ålder.
Jag kan ordna stank.
Borde vi hålla hand?
Jag vet inte.
Men jag vet att vi inte har gjort nåt fel. Visst?
Självklart inte.
Men vi måste vara försiktiga med hur vi berättar för folk.
Just det. Okej...
Ska vi säga det offentligt inför alla?
Eller... Nej, okej.
Vi kanske ska berätta för folk individuellt.
-Sen kan de berätta vidare. -Okej.
-Då känner sig alla inkluderade. -Ja.
Jag vill bara att vi sköter det snyggt.
Avslöjade.
Jäklar. Okej.
-Jo! Vänta. -Vi tänkte berätta för alla.
Att ha en relation med folk på jobbet är ett känsligt ämne.
Jag menade att ni var sena.
I så fall
är det här ett bra tillfälle att berätta att...
Rachel och jag är ihop.
Och?
-Vi tyckte att du borde få veta. -Varför?
För det känns viktigt att låta alla på kontoret veta?
Speltestarna har haft sex.
-Jo! -Jo!
En nyhet, damerna. Er dyrbara hemlighet är allmänt känd nu,
och ingen bryr sig.
Sätt igång och jobba nu.
Tack för att ni tittar in. En snabb fråga.
-Vad tycker ni om mobilspel? -De suger.
Ja. De är inga spel,
utan sunkiga appar för att fördriva tiden när man skiter.
Men du gillar dem väl, för man kan proppa dem fulla med mikrotransaktioner
för att blåsa medelålders damer.
Visa lite respekt, speltestare.
Jo, hon har rätt. Jag älskar dem, av just det skälet.
Så jag behöver ett enkelt mobilspel, som ni två ska designa.
-Ska vi designa ett eget spel? -Ni får tre sekunder
att sammanjämka er etik med era ambitioner. Tre, två...
-Vi gör det. -Ja!
Bra! Jo, du är producent.
Jag vill se ett koncept och en grundläggande design på fredag.
Va? Nej. Jag vägrar jobba med de där idioterna.
Jag ska ju lära mig av dig.
Och det ska du. Att jobba med de där idioterna ingår i träningen.
-Okej, då. -Bra.
Jaha, det här är väldigt spännande, Brad,
men vi vill vara helt öppna
och tala om att Dana och jag är ihop nu.
-Och? -Precis vad jag sa.
Jaha. Vi tänkte att det kanske var ett problem för dig.
Jag struntar totalt i vad ni två gör.
Era personliga angelägenheter är oviktiga
för driften av den här studion.
Att ni tror nåt annat är komiskt och upprörande.
Men jag skrattar inte eller blir upprörd,
vilket ytterligare visar hur lite jag bryr mig.
Okej. Det är väl bra. Eller?
-Varför är ni kvar? -Dags att gå, tjejer.
Vi har ett spel att skapa.
Sätt fart. Ut!
Jag ska inte svika dig, chefen.
Det är mer en känsla än nåt annat.
Jag ser mosstäckta borgar.
Städer som glittrar av silver och guld.
Jag ser slott som dryper av uråldrighet.
Vad betyder det?
Inget kan drypa av uråldrighet.
Slottet är gammalt eller inte.
-Så här? -Ja!
-Precis vad jag såg framför mig. -Hur...
Alltså, ni är helt otroliga.
Jag kommer på galna idéer, och ni bara återskapar dem.
Tja, att skapa en återgivning med hög upplösning
kräver betydligt mer tid.
Ja, absolut. Så sätt igång.
Är du säker? Inga anvisningar innan vi börjar?
Nej. Det är perfekt, och om inte så fixar vi det senare.
Okej. Men om du ger oss anvisningar nu,
behöver vi inte fixa till det sen, och vi har aldrig lyckats på första försöket.
Var inte så ödmjuka. Ni klarar det här.
Nu lämnar jag ordet till Poppy.
Hon har ansvar för projektet. Poppy.
Hej på er. Det som känns mest spännande med det nya tillägget
är att vi ska ha spelardrivna ständiga miljöförändringar.
Så på sätt och vis
blir spelarna nu konstnärerna.
Lite konstigt att säga så till konstteamet, eller hur?
Ja. Men nej, för vi kommer fortfarande att behöva konst,
massor av konst.
Framför allt ska ni designa byggmaterialet.
Jag tänker mig byggstenar.
Jag tänker mig cement.
Jag tänker mig... tätningsmassa.
Ska vi rita tätningsmassa?
Ja. Tätningsmassa. Rita tätningsmassa.
Rita precis det jag säger, kille.
-Vad heter du? -Han heter Phil.
Jag kan inte hålla reda på varenda medelålders vit kille här.
Jag har jobbat här i tio år.
-Jättebra, Pop. -Rita bara vad jag säger, okej?
Rita byggnader och allt det andra.
Det ska vara klart imorgon, Phil.
-Vilket ska vi fokusera på? -Bäst att göra båda.
Bättre att ha för mycket än för lite.
Det vi inte gillar spolar vi.
Men bra jobbat, hör ni. Verkligen bra jobbat.
Ofattbart att vi är här.
Tänk så många legendariska karaktärer Ian har kommit på i det här rummet.
Jag vet.
Och jag är faktiskt lättad över att ingen bryr sig om att vi dejtar.
Jag tänkte samma sak. Vi måste leva ut vår sanning.
Min sanning är att du är väldigt söt i din mo-cap-dräkt.
-Den här mo-cap-dräkten? -Just det.
-Med de gula prickarna? -Ja.
-Gillar du den? -Ja.
Okej. Jag ska visa upp mig lite.
Hallå! Vi är inte här för ert personliga nöje
utan för att jobba. Välj ut en karaktär eller nåt.
Okej.
Spelet kanske handlar om en riddare.
En kvinnlig riddare. Det vore coolt att
spela som en mäktig kvinnlig krigare.
Jag vet inte. Ett mobilspel ska vara enkelt.
Det kanske ska handla om ett djur?
-Ett djur? -Ja.
Hallå, har ni några djur där borta?
Gris, höna, räv, häst, get, känguru, snigel...
Get. Jag vill vara get.
Ja, mina kusiner hemma i Compton
hade en get, och den betedde sig skitkonstigt.
Den gick så här.
Vi kallade den RuPaul.
-Så sött. -Du ser skitlöjlig ut.
Jag kanske inte ska vara söt, utan mer som Jo.
Ja. Du är grinig.
Hej, jag heter Jo, och jag är en grinig get.
Hörru, grinig get.
-Vilken bra titel. -Vilken bra titel!
Grinig Get!
Grinig Get, Grinig Get,
Grinig Get, Grinig Get.
Jag ska skjuta mig.
David, jag behöver ett nytt team spelkodare.
-Inte alls. -Jo.
De som jobbar på tillägget lyder Ian, inte mig.
För jag har naturlig auktoritet.
Nej, för de är vana vid dig som chef.
Jag behöver ett nytt team som ser upp till mig
som en gudalik figur som inger vördnad och skräck.
Även om du ger henne tre team så hjälper det inte.
Jag tänker inte ge dig nånting, det var inte därför jag kallade er hit.
-Kallade du hit oss? Det minns jag inte. -Inte jag heller.
Det är för att David är en ineffektiv ledare utan karisma.
-Vill du ha det så? -Självklart inte.
Får jag prata? Låt mig prata.
Jag ska prata! Jag kallade hit er angående fredag.
Vadå fredag?
Fredag. Du ska tala vid Women In Gaming-lunchen.
Den, ja. Jag gör det inte.
Va? Det gör du visst.
Det är ett tillfälle att
uppmärksamma och hylla kvinnor i spelindustrin, som är en viktig...
Gör inte så där ...fråga för Montreal och för mig och mitt jobb.
Så du ska göra det, kvinna... Poppy.
Du ska tala till kvinnor om deras frigörelse,
och jag beordrar dig att göra det. Så gör det.
Vet du vad, Pop? David har faktiskt rätt i det här fallet.
Det är ett bra tillfälle för dig att visa upp dina nya färdigheter.
Poppy, jag ska lära dig hur man inspirerar lyssnarna.
Nej, tack. Du har din ledarstil och jag har min.
Ja, men min funkar.
Poängen är att det du beskriver är mer spännande.
Jag talar mer om teknik.
Man kan inte inspirera folk genom att beskriva byggmaterial.
Inte?
Som livet självt, förändras det.
Det blir hårdare,
men det har en styrka som kan motstå elementen.
Is, vind, eld, vatten.
Men det håller inte bara samman huset.
Det håller oss alla samman.
Det är...
...tätningsmassa.
-Men lägg av! -Så här?
Ja! Kevin, det är på pricken.
Du får jämt... Du får jämt till det perfekt.
-Pop, vad tycks? -Det är rena löjan.
Jaså. Varför har du gåshud?
Jag har inte gås...
Det här är en ofrivillig reaktion mot...
-Att bli inspirerad? -Nej.
Jag blev inte inspirerad utan emotionellt manipulerad.
Vad är skillnaden?
Ian, bara så att jag förstår,
vill du att vi ska jobba på alla nya grejor
förutom det vi redan jobbar på?
Just det. Visa upp er magi.
Alltså, det är inte magi.
Det är ett team med skickliga yrkesutövare
som jobbar långa pass med komplicerade designer.
Nåja, jag behöver inte höra hur korvar tillverkas.
Det är ingen korv. Jag är ingen slaktare.
Jag har en magisterexamen i konst.
Oj. Han bad inte om din livshistoria. Sätt igång och jobba.
Precis vad jag tänkte säga.
-"Ingen livshistoria." -Så mycket info.
-Nu tänker vi likadant. -Ja, lite grann.
Ska jag...
Okej. Lär mig att inspirera folk.
Coolt. Vi kör.
Behöver jag en tandpetare?
Nej, tandpetare är min grej. Du behöver inte...
Jag ska köra FaceTime med mina barn.
Okej, så jag är bonden. Sen fångar jag geten,
tar hem den till bondgården och slaktar den till mat.
Som en metafor för kapitalismen.
-Ja, jättebra. -Coolt. Okej.
Vi kanske ska börja med det och sen gå vidare?
Okej.
-En bra startpunkt, va? -Ja, en startpunkt.
-Hej. -Hej, där har vi dig.
Jag har letat efter dig. Får jag visa dig en sak?
-Visst. -Okej.
Jag var uppe hela natten och byggde den här.
Vad tycks?
Den är väldigt bra. Ja, cool.
-Är det en hund? -Det är en get.
Den är usel.
Nej, vänta, du gjorde den på en natt.
Det är jätteimponerande.
Jag ser det, helt enkelt.
Låter det logiskt? Jag vet hur det borde vara.
Men jag vet inte hur man bygger det.
Just det. Därför borde vi fortsätta workshoppa.
Det kan finnas socialt relevanta element i det här.
Ett mobilspel ska väl vara enkelt?
Jag menar, enkelt i sin komplexitet, okej?
Jag vet inte vad det betyder.
Herregud, har ni ert första gräl?
Vi grälar inte. Vi samarbetar.
Ja.
Det är bara nåt som saknas. Det är allt.
Är det?
Ian och Poppy brukar alltid säga det i det här läget.
Så vi borde fortsätta fila.
Det är en get som gör galna grejer. Vad mer finns det?
Herregud! Sätt igång och jobba!
Gör det själv, din sura bitch!
-Det var lite hårt. -Jag tog i för mycket. Förlåt.
Förlåt. Det var dumt sagt.
Jag är bara trött på din negativa attityd.
För det här är en stor chans för oss,
och för dig med om du faktiskt hjälper oss.
Förlåt mig.
Jag vill bara hjälpa till med spelet.
Så sluta kritisera det vi gör och stötta oss.
Du har rätt.
Ditt dumma arsel! Skitfejs!
Kom på en lösning, din idiot, skitfejs!
Du är ingen producent. Du är en sopa.
Du är en toastol! Som alla sa!
Hallå, Jo?
Är du okej?
Jag är okej. Det är ni som är lesbor.
Jag är en heterosexuell producent, som ska ta ett beslut.
Rachel har rätt. Nåt saknas.
Och jag vet vad.
-Vad? -En förhistoria.
Hon är ensam, berövad allt hopp.
Dömd av gudarna till ett dystert och kvalfullt öde.
Hennes okuvliga skepnad drar runt i landet,
frossande, ätande, men aldrig mätt.
Och så föds den Griniga Gasten!
-Gasten? -Det är Griniga Geten, C.W.
Är det? Jag tyckte ni sa "gasten".
Det förändrar allt.
Kan geten vara död?
Nej. Ingen vill spela som en död get.
Förlåt. Jag sabbade det.
Det här var slöseri med vår tid. Jag är oduglig.
Jag är bara en jävla idiot!
Jo, det är okej.
Du är inte oduglig. Det här...
Det här är en del av den kreativa processen.
-Ja. -Säkert?
Ja. Frånsett delen med en 80-årig gubbe via internet.
-Det var knäppt. -Ja, lite knäppt.
Och vi behöver ingen förhistoria. Geten är grinig.
Den äter plåtburkar, för så gör getter.
Det bör vara ett enkelt spel.
Bara ett spel.
Ja, fast geten borde säga nåt. Nåt viktigt.
-Ja. -Den kan inte säga nåt. Den är en get.
-Vänta, grälar ni? -Nej.
Okej, bra! Det här är jättebra.
Vi låter tankar brytas mot varandra.
Det tillhör den kreativa processen.
Du kastar fram idéer, och du kastar tillbaka idéer.
Du fångar dem och kastar tillbaka dem.
Det här är toppen, få inblick i kreativa hjärnor.
Vad ni än behöver, ska jag fixa det.
Jag ska visa er. Jag ska visa allihop.
Jo, jag börjar tro att du behöver det här mer än vi.
Okej, enskilt samtal, Dana. Vi kan göra det här spelet jättebra.
Vi får inte stanna halvvägs. Vi måste fortsätta framåt.
-Litar du på mig? -Ja.
Okej.
Tillit.
Vadå? Det här är väl okej?
Visst.
Jag önskar att jag fick vara med och känna hud mot hud.
Kan ni vinkla ner laptoppen lite grann?
-Äckligt. -Okej. Nix.
Det är bättre att han är på avstånd. Jag lägger på.
Hej, Linda. Kul att se dig. Du är jättefin idag.
Tack.
Hej.
Var är Poppy? Det börjar strax.
Hon skäms lite över sitt yttre.
-Var stöttande. -Jag vill inte det här.
Kom ut, Poppy. Du är jättefin.
Du är urtjusig, Poppy.
Jag känner mig skitdum.
Det är okej att betona din kvinnlighet.
Folk följer ledare som är snygga.
Kanske fel, men det är mänskligt. Nåt att luta sig mot.
Om jag lutar mig framåt syns hela ändan.
Vänta. Vad gör hon?
Hon skämtar. Skämta inte.
Skämta inte under några omständigheter.
-Du är inte rolig. -Än sen? Det här är skitlöjligt.
"Women In Gaming"? Det är en enda stor täckmantel
som industrin använder för att dölja den obehagliga sanningen.
Hallå. Ta det här lite mer på allvar, tack.
Inte alla blir hedrade. Blir jag nånsin hedrad? Nej.
Det är för sent för mig. Men det är okej.
Vi hedrar kvinnor. Det är jättefint och så. Men...
Finns det ingen plats för män längre?
Jösses, David, håll truten.
-Det här är Poppys stora dag... -Jag vet.
-Poppy, vad gör du? -Krabbtoast.
Ät inte krabbtoast. Du får gaser.
-Du äter som ett barn. -Inte alls.
-Rena Halloweenpåsen. -Upprörande!
Jag är chef. Jag får äta vad jag vill.
Nej. Du måste hålla både hjärnan och kroppen i trim.
Tror du jag gillar att träna för att se ut så här? Nej.
Men jag är en alfahanne, vilket ingår i att vara chef.
Så har det alltid gjorts.
Jag kanske inte vill göra det som tidigare.
Okej. Vi ringer Doc Brown och ber honom ta fram sin DeLorean.
Vi reser i tiden och ändrar människan.
Vem är Doc Brown?
Det var ett skämt! Jag skojar. Jag är bra på skämt.
Det är just det. Dina skämt suger.
-Poppy. -Jag fattar inte.
De ropar på dig. Dags att köra.
Kom ihåg, det är din stora stund. Var naturlig.
Men kom ihåg att gå emot alla dina instinkter.
Läs från telepromptern. Jag jobbade hela kvällen på texten.
Ja. Vänta...
-Skrev du hennes tal? -Ja, han är bra på tal.
Jag är bra på annat. Inte att prata och så.
Men andra jobbrelaterade saker.
Gode Gud. Håll dig till texten på telepromptern.
Och glöm inte att le. Du måste vara tillgänglig.
-Tyst. Hon fixar det här. -Ja.
-Jag fixar det. -Men kom ihåg att le.
Ja. Men inte så.
Lite mer. Okej, bra. Behåll det så.
-Bra. -Du är jättefin.
-Kom igen. -Lycka till.
Kör hårt, tjejen.
-Kvinna. -Kvinna.
Okej, jag ger honom den stora bilden.
-Den uppdaterade PowerPointen? -Ja.
Bra. Och, C.W.,
ska jag inte dra den nya bakgrundshistorien för dem?
Det kan kännas naturligare.
Nonsens. Jag vill gärna bidra.
Jag ska berätta den med stor inlevelse.
Jösses! Jo, det ser fantastiskt ut.
Konstavdelningen fixade det snabbt. Det var enkelt.
Det var inte enkelt. Och vi fixade det inte snabbt.
Vi jobbade hela natten för att möta allas projekt och deadlines.
Det var verkligen bra jobbat.
Tack.
Förlåt, jag pratade med Jo.
Nåja, jag ville bara säga...
Ursäkta mig.
Typ, tack,
eller nåt, för att,
ni lockade fram det bästa i mig, eller nåt.
Vad är det här? Menar du allvar?
Ja.
Nej, lägg av.
Mina damer, förresten,
jag hörde att ni två dejtar.
-Väldigt groovy. -Häftigt.
Ska vi stänga av ljudet?
Jäklar. Han kommer.
Jag är här.
-Kör. -Det här är Griniga Geten.
Slakt.
Växthusgaser.
Instängda djur som flämtar efter luft.
Djurindustrin...
Nix. Stäng av.
-Va? -Griniga Geten är död.
-Vänta. Dödar du vårt spel? -Nej, det gjorde ni själva
när ni överkomplicerade en enkel, penninginbringande dussinvara.
Jag sa åt dem att hålla det enkelt.
Men de förstörde alltihop med sin vänstervridna, manshatande agenda.
Vad fan, Jo? Vi var ju ett team.
Vi gjorde det tillsammans. Hon säljer ut oss.
Stämmer det, Jo?
Ja.
Du bytte sida när du såg vartåt det barkade?
Du tog berömmet och slapp skulden.
Bra jobbat, Jo.
Det är en värdefull läxa. Vi ses.
Vi ses, nollor.
Förlåt.
Rach, det är helt okej.
Vi klarar det här.
Ja. Vi klarar det. Det är ingen stor grej.
Verkligen. Det krävs mer för att skilja oss åt.
Vi tre är oskiljaktiga, eller hur?
Okej.
En stor applåd för
den biträdande kreativa chefen för Mythic Quest, Poppy Li.
Tack, Tracy.
Det är en ära att vara här
bland ledande kvinnor inom vår bransch.
Men vad gör oss till bra ledare? Ledarskap är...
Oj, telepromptern är långt bort.
Förlåt.
Jag ska bara... Förlåt.
Oj. Mitt godis.
Okej, nu ser jag...
...att ni alla tittar på mig.
Okej.
Ledarskap är...
Oj.
Den här dressen är tajt.
Förlåt, jag måste...
Puh! Nu kan jag slappna av.
Ojsan. Jag fes.
Hörde ni det? Kanske inte. Det är krabbtoasten.
Fasen.
Förlåt, jag suger på det här.
Jag är ingen alfa.
Jag ger inte folk gåshud, och jag ler inte jämnt.
Och, ibland på jobbet gråter jag utan anledning
annat än att jag... börjar tänka på att gråta.
Och sen börjar det hända,
och jag känner att... det börjar hända just nu.
Så jag ska skynda mig till slutet på talet.
Jag är inte lång, och ingen modell.
Nu kommer tårarna. Jag vet inte varför.
Det kanske är östrogenet. Jag vet inte.
Hör på.
Jag kan inte lova att alltid leva upp till
andra människors förväntningar.
Men jag kan lova att jag tänker leda med allt jag är,
så därför kan det bli så här ibland.
Men jag tänker inte be om ursäkt,
för jag är trött på att göra det.
Hela tiden.
Nej, jag ska göra alla för att bli den bästa chef jag kan bli.
Och vet ni varför?
För att jag inte... Jag vet inte... Skit i alla andra.
Varför lät ni mig hålla det här talet?
Jag ska inte ha nån plattform. Jag vet inte vad jag pratar om.
Jag vet inte vad kvinnor vill ha, eller vad jag vill ha.
Jag vill väl bara vara chef. Det är...
Här står jag och babblar på och fiser.
Det hände igen, förresten.
Jag är nog allergisk mot krabba.
Tack.
Det var som fan. Hon lyckades.
Hon kan visst inspirera. Och hon behövde inte din hjälp.
Vad menar du? Jag skrev ju talet åt henne.
Hon kunde inte läsa telepromptern.
Det ja. Det ingick i det hela. Titta.
"Låtsas inte kunna läsa. Sätt på glasögonen.
Börja med: 'Jag är ingen alfa.'"
Men hon grät.
Ja. "Jag är ingen modell.
Börja gråta här. Skyll på östrogen."
-Hur visste du om fisarna? -Krabbtoasten?
Det hade jag planerat.
Jag visste att hon skulle äta dem fast hon är allergisk,
för hon är helt hopplös.
-Jäklar. -Ja.
Hon lyckades. Då får jag väl ge henne ett nytt spelkodarteam också.
Ja.
-Vänta, vadå? -Ja. Hon ringde mig igår kväll.
Hon var supernervös för talet, sa hon,
och vägrade hålla det om hon inte fick ett nytt team.
Sen ringde hon mig
och sa att hon var supertaggad att hålla talet,
men bara om jag skrev det åt henne.
Hon fick oss att göra som hon ville.
Jösses, jag har gåshud. Hon inspirerade oss.
Nej, hon manipulerade oss emotionellt.
Vad är det för skillnad?
Den där lilla röriga människan är chefsmaterial.
Undertexter: Bengt-Ove Andersson