SNIKERSNEKAS
Ką jūs, Snikersneko chebryte? Snikersnekas - jau čia,
pasiruošęs nerti į Gamarono požemius.
Ką šiandien darysit, bičiuliai? Aš tai važiuosiu pas močiutę.
Ji turi mielą šuniuką vardu Karlas. Man jis labai patinka.
- Matai, Džo? Naujas Kakučių Mindytojas. - Šūdo gabalas.
Ne. Aukso gabalas.
Snikersnekas turi krūvą sekėjų,
noriu juos pervilioti.
Bėgu į tūliką. Tuojau grįšiu.
Einam.
Džo, internetiniai grupiniai žaidimai - žaidimų eros atgyvena.
Negalima įstrigti praeityje. Reikia žengt į mobiliųjų pasaulį.
- Nes mobilieji yra ateitis. - Ne, mobilieji yra dabartis.
Ateitis - daugiafunkcė virtualios realybės sadomazochistinio sekso mašina,
bet neužbėkime įvykiams už akių.
Noriu pristatyti žaidimą mobiliajame telefone.
- Galiu tau padėti. - Deja, Džo, negali.
Žaidimai mobiliajame telefone skatina XX a. kartos kūrybiškumą,
ko tau, nepaisant tavo amžiaus, žiauriai trūksta.
Aš tau įrodysiu savo kūrybiškumą.
Nieko, jei laikomės už rankų?
Nežinau.
Bet tikrai žinau, kad nieko blogo nepadarėme. Tiesa?
Žinoma, kad ne.
Reikia sugalvoti, kaip apie tai pranešti kitiems.
Taip, teisingai. Gerai…
Manai, reikėtų iškilmingai apie tai pranešti?
Ar… Ne, gerai.
Gal pasakykime tai tik keliems žmonėms.
- Tada jie patys paskleis žinias. - Teisingai.
- Ir visi viską sužinos. - Gerai.
Bet tą reikia padaryti labai taktiškai.
Pagavau.
Šūdas. Gerai.
- Džo. Džo! Palauk. - Mes pačios viską pasakysim.
Klausyk, bendradarbių meilės reikalai - labai jautrus klausimas.
Turėjau galvoje, kad vėluojat į darbą.
Na, tokiu atveju
norime tau pranešti, kad, tiesą sakant…
Mes su Reičele - pora.
Ir ką?
- Pagalvojom, kad turėtum žinoti. - Kodėl?
Nes juk reikia, kad darbe apie tai žinotų.
Testuotojos pasidulkino.
- Džo! - Džo!
Naujieną pranešiau, ponios. Nežinau, ką jūs sau galvojote,
bet, kaip matot, visiems - dzin.
O dabar - prie darbo.
Ačiū, kad užsukot. Turiu trumpą klausimėlį.
- Ką galvojat apie mobiliųjų žaidimus? - Jie užknisa.
Teisingai. Jokie jie ne žaidimai.
Sumautos programėlės, sukurtos tam, kad nebūtų nuobodu sėdėti tūlike.
Tau jie tikriausiai patinka dėl to, kad gali į juos prigrūsti mikrotransakcijų
ir taip apgaudinėti vidutinio amžiaus moteris.
Mandagiau, testuotoja.
Džo, ji -teisi. Man jie tikrai patinka ir būtent dėl tos priežasties.
Todėl man reikia paprastučio žaidimo ir noriu, kad judvi jį sukurtumėte.
- Nori, kad sukurtume savo žaidimą? - Duodu tris sekundes,
kad suderintumėte moralę su savo ambicijomis. Trys, dvi…
- Mes sutinkam. - Taip! Mes sutinkam.
Puiku! Džo, būsi prodiuserė.
Iki savaitės pabaigos paruoškite žaidimo koncepciją ir procesą.
Ką? Ne. Nenoriu su tom kvaišom dirbti.
Aš noriu mokytis iš tavęs.
Ir mokysies. Darbas su tom kvaišom - tavo mokymosi dalis.
- Gerai jau. - Ką gi.
Na, mes labai džiaugiamės, Bredai,
bet kad neliktų jokių paslapčių,
turėtum žinoti, kad mes su Deina - pora.
- Ir ką? - Aš irgi tą patį sakiau.
Pagalvojom, kad tau turėtų rūpėti.
Man nerūpi niekas, ką jūs darote.
Jūsų asmeniniai reikalai neturi jokios įtakos
šios studijos darbui.
O jei galvojate priešingai - tai kelia juoką ir liūdesį.
Bet aš nei juokiuosi, nei liūdžiu,
o tai tik dar kartą patvirtina, kad man į tai - nusispjaut.
Aišku. Gerai. Turbūt.
- Jūs dar čia? - Ką gi. Pirmyn, poniutės.
Mums reikia kurti žaidimą.
Judam! Greičiau!
Aš tavęs nenuvilsiu, bose.
Tai labiau jausmas.
Matau samanotas tvirtoves.
Sidabru ir auksu tviskančius miestus.
Matau senovės persunktas pilis.
Kaip tai suprasti?
Kas gali būti persunktas senovės?
Pilis gali būti arba sena, arba ne.
- Tokia? - Taip!
- Būtent tokią pilį ir įsivaizdavau. - Kaip tu…
Dieve, jūs - nepakartojami.
Jūs kaipmat pagaunate net pačias keisčiausias mano idėjas.
Na, aukštos kokybės pavyzdžiui sukurti
prireiks tikrai daugiau laiko.
Taip, suprantu. Tai ir pradėkim.
Rimtai? Neturi jokių pastabų?
Ne. Ji - nuostabi, o jei ir ne, vėliau galėsime pataisyti.
Taip. Bet jeigu dabar išgirstume tavo pastabas,
vėliau nereikėtų nieko taisyti, pirmas bandymas niekuomet nebūna tobulas.
Tik nesikuklink. Jums viskas visada pavyksta.
Užleidžiu vietą Popei.
Toliau kalbės ji. Pope.
Sveiki. Didžiausia naujosios plėtotės naujovė -
dabar žaidėjai patys galės nuolatos keisti aplinką.
Todėl tam tikra prasme
žaidėjai patys taps dailininkais.
Nemanai, kad sakyti tai dailininkams - per daug įžūlu?
Taip. Na, ne, be dailininkų vis viena neapsieisime.
Jokiu būdu neapsieisime.
Svarbiausia, jums reikės sukurti statybines medžiagas.
Plytas.
Cementą.
Dar gal… glaistą.
Nupiešti glaistą?
Taip. Glaistą. Nupiešk glaistą.
Nupiešk, ką sakau, žmogau.
- Primink, kuo tu vardu? - Jo vardas - Filas.
Negaliu prisiminti visų čia dirbančių vidutinio amžiaus vyrų vardų.
Aš čia dirbu jau dešimt metų.
- Tau gerai sekasi, Pope. - Piešk, ką pasakiau, aišku?
Statybines medžiagas ir viską.
Kad rytoj piešiniai būtų ant stalo, Filai.
- Nuo ko pradėti? - Nuo abiejų.
Geriau daugiau negu mažiau.
Jei kas nors nepatiks, galėsim išmesti.
Puikiai padirbėjom, kolegos. Rimtai, tiesiog puikiai.
Negaliu patikėt, kad mes - čia.
Įsivaizduok, kiek legendinių personažų Ajanas yra sugalvojęs šitam kambary.
Tai jau tikrai.
Jaučiu palengvėjimą, kad niekam nerūpi, jog mes susitikinėjam.
Ir aš apie tą patį pagalvojau. Nereikia niekam meluoti.
Na, nemeluodama pasakysiu, kad tau labai tinka šis kostiumas.
- Šitas kostiumas? - Šitas.
- Su geltonais plėmais? - Taip.
- Gražus? - Labai.
Gerai. Truputį pasimaivysiu.
Užteks maivytis.
Nepamirškit, kad atėjom čia dirbti. Rinkitės jau personažą ar ką.
Gerai.
Žaidimas su riteriu.
Su ritere. Būtų smagu
pabūti nenugalima kariūne.
Nežinau. Žaidimas mobiliajame telefone turėtų būti paprastas, tiesa?
Gal su kokiu nors gyvūnu?
- Gyvūnu? - Taip.
Ar turite kokių nors gyvūnų?
Kiaulę, vištą, lapę, arklį, ožką, kengūrą, sraigę…
Ožka. Taip. Noriu būti ožka.
Taip. Mano pusbroliai Komptone
turėjo ožką, ji buvo žiauriai juokinga.
Ji vaikščiojo štai taip.
Mes ją vadinom Rupole.
- Labai miela ožkytė. - Atrodai kaip kvaiša.
Gal nereikėtų būti miela. Gal reikėtų būti panašia į Džo.
Taip. Labai pikta.
Sveiki, aš esu Džo - pikta ožka.
Teisingai, pikta ožka.
- Puikus pavadinimas. - Puikus pavadinimas!
Pikta ožka!
Pikta ožka,
pikta ožka.
Išsikraustysiu iš proto.
Deividai, man reikia kitos programuotojų komandos.
- Ne, jai nereikia. - Reikia.
Visi, kas dirba su naująja plėtote, klauso Ajano, o ne manęs.
Nes aš moku kalbėtis su žmonėmis.
Ne, jie paprasčiausiai įprato, kad bosas čia - tu.
Man reikia žmonių, kurie žiūrėtų į mane
kaip į valdovę - su pagarba ir baime.
Duok jai nors tris komandas, Deividai, niekas nuo to nepasikeis.
Niekam nieko nesiruošiu duoti, nes ne tam jus čia pasikviečiau.
- Pasikvietei? Pirmąkart girdžiu. - Ir aš.
Taip yra todėl, kad Deividas - prastas lyderis be jokios charizmos.
- Ir tu nori tokia būti, Pope? - Aišku, kad ne.
Galiu įsiterpti? Leiskite man įsiterpti.
Aš įsiterpsiu! Pasikviečiau jus dėl penktadienio.
Kas bus penktadienį?
Penktadienį tu sakysi kalbą moterų žaidėjų renginyje.
Taip. Aš to nedarysiu.
Ką? Dar ir kaip darysi.
Klausyk, tai - puiki proga
pripažinti ir pasveikinti moteris žaidėjas, kas labai svarbu…
Liaukis, prašau… Monrealiui, man ir mano darbui.
Taip kad tu tai padarysi, moterie arba Pope.
Tu pasakysi moterims, kad jos turi labai daug galios,
kaip liepiu, taip ir padarysi.
Taip, žinai, ką, Pope? Šiuo atveju Deividas - teisus.
Tau tai bus puiki proga pademonstruoti savo naujus gebėjimus.
Pope, aš tave pamokysiu, kaip įkvėpti žmones.
Ačiū, nereikia. Tu turi savo stilių, aš - savo.
Bet manasis pasiteisina.
Esmė ta, kad tu kalbi apie įdomius dalykus.
O aš - labiau apie techninius.
Neįmanoma įkvėpti žmonių, aiškinant jiems apie statybines medžiagas.
Taip manai?
Kaip gyvenimas, jis kinta.
Sukietėja
ir įgauna didžiulės jėgos, kad atlaikytų viską -
ledą, vėją, ugnį ir vandenį.
Bet jis sutvirtina ne tik namą.
Jis sutvirtina mus visus.
Ir tai yra
glaistas.
- Tai bent pavarei! - Toks?
Taip! Pagavai mintį, Kevinai.
Dieve, kaip tu… Tobulas variantas.
- Ką pasakysi, Pope? - Grynų gryniausia nesąmonė.
Tikrai? Kodėl tada pašiurpai?
Nieko aš ne…
Na, tai - nevalinga reakcija…
- Į įkvėpimą? - Ne.
Manęs tai neįkvėpė. Tu manipuliavai mano jausmais.
Tai - vienas ir tas pats.
Ajanai, tik noriu pasitikslinti,
nori, kad pradėtume dirbti su tuo
papildomai prie tų darbų, kuriuos jau pradėjome?
Taip, žmogau. Parodykit, ką mokat. Padarykit stebuklą.
Mes - ne burtininkai.
Mes - profesionalūs dailininkai,
valandų valandas dirbantys su sudėtingiausiais projektais.
Man visai nebūtina žinoti, kaip kemšamos dešros.
Tai - ne dešra. Ir aš - ne mėsininkas.
Aš - vaizduojamojo meno magistras.
Čia tau - ne tinklalaidė. Imkis darbo, Filai.
Ir aš norėjau tą pasakyti.
- „Čia tau - ne tinklalaidė“. - Per daug informacijos.
- Suprantam vienas kitą iš pusės žodžio. - Panašiai.
Nori, kad aš…
Gerai. Pamokyk mane, kaip įkvėpti žmones.
Gerai. Taip ir padarykim.
Man irgi reikės dantų krapštuko?
Ne, dantų krapštukas - mano skiriamasis bruožas. Tau ne…
Einu, pasikalbėsiu su savo vaikais per „FaceTime“.
Gerai. Aš - ūkininkas. Pagaunu ožką,
parsitempiu ją į savo ūkį ir paskerdžiu mėsai.
Tai - kapitalizmo metafora.
- Labai gerai. - Tada gerai.
Vadinasi, pradedu nuo to ir einu toliau, taip?
Taip.
- Gera pradžia, tiesa? - Taip, kažkokia pradžia.
- Sveikutė. - Labas, štai kur tu.
Visur tavęs ieškojau. Noriu tau šį tą parodyti.
- Rodyk. - Gerai. Tai va,
visą naktį nemiegojau, ir štai - rezultatas.
Ką pasakysi?
Visai neblogai. Taip, neblogai.
- Ar ten - šuo? - Ožka.
Tragedija.
Liaukis. Sukūrei ją per vieną naktį.
Labai įspūdinga.
Ji - mano vaizduotėje.
Supranti? Žinau, kaip ji turi atrodyti.
Tik nežinau, kaip ją sukurti.
Suprantu. Siūlau kruopščiai aptarti visus kūrybinius sumanymus.
Jaučiu, kad rasime kažką bendro su visuomenei aktualiais klausimais.
Tai juk mobiliojo žaidimas. Ar neturėtų būti paprastas?
Na, taip, paprastas savo sudėtingumu, ar ne?
Nesuprantu, ką tai reiškia.
O Dieve. Ar tai - pirmasis jūsų ginčas?
Mes nesiginčijame. Mes bendradarbiaujame.
Taip.
Tiesiog kažko trūksta. Ir viskas.
Trūksta?
Tokiu atveju Ajanas ir Popė visad sako, kad kažko trūksta.
Manau, mums reikia dar pagalvoti.
Juk tai - juokinga ožka. Ką dar galime sugalvoti?
Dieve mano! Gal jau pradėsit dirbti?
Pati dirbk, susiraukusi boba!
- Nereikia taip grubiai. - Gar ir persistengiau. Atsiprašau.
Atsiprašau. Negražiai pasielgiau.
Man paprasčiausiai nusibodo tavo negatyvus požiūris, Džo. Supranti?
Nes tai - puiki proga
mums visoms, jei tik malonėtum mums padėti.
Atsiprašau.
Aš tik noriu padėti sukurti žaidimą.
Tada liaukis laidžiusi piktas replikas ir padėk mums.
Taip. Teisingai.
Sumauta idiotė! Išgama! Bjaurybė!
Sugalvok ką nors, kvaiša tu, šikne, išgama!
Kokia tu prodiuserė? Tu - šiukšlė.
Tu - niekalas! Jie visi buvo teisūs!
Džo?
Viskas normaliai?
Aš tai normali. Čia jūs - lesbietės.
Aš esu normali prodiuserė ir tuojau priimsiu sprendimą.
Sutinku su Reičele. Kažko trūksta.
Ir aš žinau, ko.
- Ko? - Priešistorės.
Ji - vienui viena, neturinti nė lašelio vilties.
Apleista dievų ir pasmerkta šiam niūriam ir žiauriam likimui.
Ji blaškosi ir klajoja po pievas,
valgo, geria, bet nusiraminimo taip ir neranda.
Šitaip gimsta Paika ožka!
- Paika? - „Pikta ožka“, K. V.
Rimtai? Man pasigirdo „paika“!
Tai viską keičia.
Ar ožka gali būti mirusi?
Ne. Žmonėms nepatinka žaisti negyvos ožkos kailyje.
Nepykit ant manęs. Vėl susimoviau.
Beviltiškas laiko švaistymas. Aš - niekam tikusi.
Sušikta nevykėlė!
Nereikia, Džo, viskas gerai.
Tu nesi niekam tikusi. Tiesiog, na…
Tai - kūrybinis procesas, supranti?
- Taip. - Tikrai?
Taip. Išskyrus tą dalį su aštuoniasdešimtmečiu dieduku internete.
- Taip, ta vieta - nevykusi. - Labai nevykusi.
Nereikia jokios priešistorės. Ožka yra pikta.
Ji ėda iš skardinių, kaip visos ožkos.
Žaidimo eiga turi būti paprasta ir aiški.
Paprasta žaidimo eiga.
Išskyrus tai, kad ožka turi ką nors pasakyti. Ką nors svarbaus.
- Teisingai. - Ji neturi nieko sakyti. Juk ji - ožka.
- Pala, jūs vėl ginčijatės? - Ne.
Gerai! Tada gerai.
Viena nuomonė, kita nuomonė, viena replika, kita replika.
Toks tikras kūrybinis procesas.
Pirma pasiūlote idėją, tada ją atmetate.
Tada vėl iš naujo.
Kaip faina bendrauti su kūrėjais.
Tik pasakykit ką - aš viską padarysiu.
Aš jums įrodysiu. Aš visiems įrodysiu.
Džo, man kažkodėl atrodo, kad tau šito reikia labiau negu mums.
Noriu pasakyt į ausį. Klausyk, Deina, žinau, kad galim sukurti gerą žaidimą.
Tik nereikia pasiduoti. Reikia judėti į priekį.
- Tiki manim? - Tikiu.
Gerai.
Ir aš.
Kas yra? Juk nepykstat?
Ne.
Ak, kaip norėčiau būti šalia, kad galėčiau prisispausti prie jūsų.
Gal galėtumėt truputį pakreipti kompiuterį?
- Šlykštu. - Gerai. Ne.
Gerai, kad jis dirba per nuotolį. Išjungsiu jį.
Sveika, Linda. Malonu matyti. Puikiai atrodai.
Ačiū.
Kur Popė? Renginys jau prasideda.
Ji truputį nerimauja dėl savo išvaizdos.
- Elkis supratingai. - Aš nenoriu to daryti.
Nagi, Pope. Gerai atrodai. Ateik čia.
Atrodai žavingai, Pope.
Jaučiuosi kaip kvaiša.
Pabrėžti savo išvaizdą - nieko smerktino.
Žmonėms patinka gerai atrodantys lyderiai.
Gal ir negerai, bet tokia jau žmogaus prigimtis. Teks priprasti.
Tik bijau pasilenkti, nes visi pamatys mano užpakalį.
Pala. Kas čia? Ką jį daro?
Bando juokauti. Tu nejuokauk.
Jokiais būdais nejuokauk.
- Nejuokinga. - Koks skirtumas? Nesąmonė kažkokia.
„Moterys žaidėjos“? Nepaprastai svarbus renginys.
Į spalvotą popieriuką įvyniota bjauri žaidimų industrijos tiesa.
Pažiūrėk į tai rimtai.
Ne visiems tenka garbė būti pagerbtais. Manai, man kada nors teks tokia garbė? Ne.
Mano laikas jau praėjo. Nieko nepadarysi. Klausyk, viskas gerai.
Išreiškiame pagarbą moterims. Aš - nieko prieš. Bet ar…
Vyrai - tai jau nieko verti?
Dieve mano. Patylėk, Deividai.
- Šiandien Popei - svarbi diena. - Taip, suprantu.
- Pope, ką tu darai? - Valgau skrebutį su krabais.
Nevalgyk tų krabų. Tau pilvą išpūs.
- Dieve, elgiesi kaip vaikas. - Visai ne.
- Tikras Helovino maišelis. - Pasibaisėtina!
Esu bosė. Galiu valgyti, ką noriu.
Ne, negali. Privalai išlaikyti sveiką protą ir kūną.
Manai, aš nesistengiu, kad taip atrodyčiau? Stengiuosi.
Bet aš esu alfa, o tai - sudėtinė buvimo bosu dalis.
Tokia yra tiesa, ir kitaip nebus.
O gal aš nenoriu, kad taip būtų.
Gerai. Paskambinsim daktarui Braunui ir paprašysim laiko mašinos.
Grįšime laiku ir pakeisime žmogaus prigimtį.
Kas tas daktaras Braunas?
Bajeris! Pajuokavau. Mėgstu bajerius.
Ką ir norėjau pasakyti. Daugiau jokių bajerių.
- Pope. - Nieko nesupratau.
Tave kviečia. Gerai, metas.
Gerai, atmink, tai - tavo akimirka. Elkis natūraliai.
Ir, svarbiausia, priešinkis savo instinktams.
Skaityk, kas parašyta telesufleryje, gerai? Visą naktį rašiau kalbą.
Taip. Pala, tu…
- Parašei jai kalbą? - Taip, jam sekasi rašyti kalbas.
O man sekasi kiti dalykai. Ne kalbos.
Bet kiti, na, su žodžiais nesusiję darbai.
Dėl Dievo. Tik nenukrypk nuo to teksto.
Ir nepamiršk šypsotis. Turi atrodyti maloni.
- Patylėk, Deividai. Ji pati žino. - Taip.
- Žinau. - Bet būtinai šypsokis.
Taip. Tik ne taip.
Truputį plačiau. Taip, gerai. Va taip ir šypsokis.
- Labai gerai. - Puikiai atrodai.
- Nagi. Pirmyn. - Sėkmės.
Eik. Drąsiau, mergyt.
- Taip, moterie. - Moterie.
Gerai, visų pirma parodysime jam skaidres.
- Tavo „PowerPoint“ - atnaujintas? - Taip.
Labai gerai. K. V.,
tikrai nenori pasiūlyti naujos priešistorės?
Gal ką nors paprastesnio?
Nekalbėk nesąmonių. Žinoma, kad noriu.
Pateiksiu labai įtikinamą priešistorę.
Nieko sau! Labai gražu, Džo.
Mūsų dailininkai nupiešė ant greičio. Nebuvo sunku.
Tiesą sakant, nebuvo lengva. Ir nupiešėm mes ne ant greičio.
Visą naktį dirbome, bandydami suspėti laiku atlikti visus projektus.
Na, tu išties pasistengei ir puikiai padirbėjai.
Ačiū.
Atsiprašau. Ne tau sakiau, o Džo.
Na, tik norėjau pasakyti…
Atsiprašau.
Na, ačiū,
ar kaip ten, už tai,
kad atskleidėte mano gerąsias puses, ar kaip ten.
Negali būti. Tu kalbi nuoširdžiai?
Taip.
Ne, nekalbėk nesąmonių.
Beje, panelės,
girdėjau, kad jūs - pora.
- Kaip fainai. - Ačiū.
Gal išjungti jam garsą?
Šūdas. Jis ateina.
Atėjau.
- Klausau jūsų. - Pristatau „Piktą ožką“.
Skerdykla.
Šiltnamio efektą sukeliančios dujos.
Gyvenimas narvuose, be lašelio gryno oro.
Žemės ūkio pramonė…
Ne. Gali netęsti.
- Ką? - „Pikta ožka“ mirė.
- Pala. Nori numarinti mūsų žaidimą? - O, ne. Jūs pačios tą padarėt,
vietoj paprasto ir pinigingo žaidimo sukūrusios supersudėtingą dramą.
Sakiau joms, kad žaidimas būtų paprastas.
Bet joms būtinai reikėjo jį sugadinti savo politinėmis pažiūromis.
Ką čia paistai, Džo? Maniau, mes - vienoje komandoje.
Juk viską darėme kartu. Ji mus paprasčiausiai išduoda.
Ar tai - tiesa, Džo?
Taip.
Iššokai iš laivo tą pačią sekundę, kai supratai, kad jis skęsta?
Prisiėmei pagyras, bet ne kaltę?
Šaunuolė, Džo.
Labai vertinga pamoka. Gerai. Iki.
Iki, lūzerės.
Apgailestauju.
Reiče, liaukis. Viskas gerai.
Kaip nors išgyvensim.
Teisingai. Išgyvensim. Nieko čia baisaus.
Tikra tiesa. Mūsų niekas neišskirs.
Mūsų trejetas - kietas kaip kumštis.
Aha.
Į sceną kviečiu
„Fantastinio žygio“ bendraautorę Popę Li.
Ačiū, Treise.
Ačiū už suteiktą garbę
pasveikinti mūsų industrijoje lyderiaujančias moteris.
Tačiau kas yra geras lyderis? Lyderystė yra…
Neįžiūriu to telesuflerio.
Atsiprašau.
Pasiimsiu… Atleiskite.
Saldainis.
Gerai, dabar jau matau…
Kad visi į mane žiūrite.
Gerai.
Lyderystė yra…
Siauroka suknelė.
Atsiprašau. Man reikia…
Dabar jau gerai.
Pirstelėjau.
Girdėjot? Tikiuosi, ne. Viskas per tuos krabus.
Po galais.
Atleiskit, aš nemoku to daryti.
Aš nesu alfa.
Nuo manęs žmonėms nešiurpsta oda, be to, aš retai šypsausi.
Žinote, kartais darbe aš be priežasties pravirkstu,
vien tik pagalvojusi apie verkimą.
O tada jau prapliumpu ašaromis
ir jaučiu, kad tuoj pravirksiu.
Bet pabandysiu sutramdyti ašaras.
Nesu aukšta, neturiu modelio figūros.
Prasideda. Nežinau kodėl.
Gal nuo estrogenų. Nežinau.
Klausykit.
Negaliu pažadėti, kad visuomet patenkinsiu
kitų žmonių lūkesčius.
Bet tikrai pažadu, kad aš visada būsiu tokia, kokia esu,
o tai reiškia, kad kartais gali nutikti panašių dalykų.
Bet aš nesiruošiu dėl to atsiprašinėti,
nes man nusibodo atsiprašinėti.
Dėl visko.
Ne, aš darysiu viską, kad būčiau tokia gera bosė, kokia tik galiu būti.
O žinote kodėl?
Nes man… Nežinau… Eina visi šikt.
Kodėl leidote man kalbėti?
Manęs nereikėjo kviesti. Aš pati nesuprantu, ką čia kalbu.
Aš nežinau, ko nori moterys. Nežinau, ko noriu aš.
Tikriausiai noriu būti bose. Tiesiog…
O stoviu čia, tauškiu kliedesius ir dar pirsnoju.
Beje, vėl pirstelėjau.
Tikriausiai esu alergiška krabams.
Ačiū.
Po galais. Jai pavyko.
Manau, ji gali įkvėpti. Ji tai padarė be tavo pagalbos.
Kaip tai? Juk aš parašiau jai kalbą. Gal pamiršai?
Bet ji neįžiūrėjo telesuflerio.
Taip. Viskas ėjo pagal planą. Štai. Žiūrėk.
„Apsimeti, kad neįžiūri. Užsidedi akinius.
Pasakai: „Aš nesu alfa“.
Bet ji apsiverkė.
Taip. „Aš neturiu modelio figūros.
Čia pradedi verkti. Apkaltini estrogenus.“
- Iš kur žinojai, kad jai pūs pilvą? - Kalbi apie skrebučius su krabais?
Specialiai juos pakišau.
Žinojau, kad ji jų neatsisakys, nors yra alergiška krabams,
nes ji - grynas nesusipratimas.
- Nieko sau. - Taigi.
Jai pavyko. Dabar turėsiu jai skirti naują programuotojų komandą.
Taip.
- Pala, ką? - Taip. Vakar ji man skambino.
Sakė, kad nervinasi dėl tos kalbos
ir kad jos nesakys, jei nepažadėsiu jai naujos komandos.
O tada paskambino man
ir pareiškė, kad mielai pasakys kalbą,
tik jeigu aš ją parašysiu.
Ji mumis abiem pasinaudojo, kad gautų tai, ko nori.
O Dieve. Net šiurpas nukrėtė. Ji mus įkvėpė.
Nieko panašaus. Ji manipuliavo mūsų jausmais.
Tai - vienas ir tas pats.
Tas grynas nesusipratimas - tikras bosas.
Išvertė Laima Banionienė