Jak se vede, Snekáci? Tady váš kámoš SnickrSnack.
Spáchám SnackAttack na tenhle Gamaron Vault. Jo!
Co dneska děláte? Já půjdu k babičce.
Má bezva psa, mám ho rád. Jmenuje se Carl.
- Vidíš, Jo? Novej Šláp. - Ubožák.
Ne. Je boží.
SnickrSnack má hromadu followerů.
A já je chci.
Musím čůrat, hned jsem tu.
Pojď se mnou.
MMO hry jsou dinosauři herního světa. Musíme jít s dobou a udělat mobilní hru.
- Mobily jsou budoucnost. - Ne, současnost.
Budoucnost je sexuální SM hračka ve virtuální realitě, ale nepředbíhejme.
Chci vydat mobilní hru.
- Můžu ti pomoct. - To bohužel nemůžeš.
Mobilní hry mívají mileniálovský nádech. Ten ti i přes tvůj věk dost chybí.
Já ti dám nádech.
Měly bychom se držet?
Já nevím.
Ale neudělaly jsme nic špatnýho. Že ne?
Samozřejmě že ne.
Jenom musíme promyslet, jak to lidem řekneme.
Jasně, tak jo.
Neuděláme velké oznámení?
Nebo… Ne, dobře. Můžeme to říct každému zvlášť.
- A oni to roznesou. - Jasně.
- Nikdo se nebude cítit odstrčeně. - Jo.
Chtěla bych to řešit opatrně.
Všechno vidím.
Sakra. Tak jo.
- Jo! Počkej. - Chtěly jsme to všem říct.
Sex s kolegy je choulostivá záležitost.
Myslela jsem to, že jdete pozdě.
No, tak v tom případě je to skvělá příležitost ti říct, že…
Rachel a já spolu chodíme.
No a?
- Říkaly jsme si, že bys to měla vědět. - Proč?
Protože to je důležitá věc, kterou by kolegové měli vědět?
Testerky šukaly.
- Jo! - Jo!
Mám pro vás novinku. Vaše idealizovaná bublina praskla.
Nikoho to nezajímá.
A teď do práce.
Díky, že jste přišly. Mám jednu otázku.
- Co říkáte na mobilní hry? - Jsou nanic.
Jo. Nejsou to hry, ale debilní aplikace jako rozptýlení při kadění.
Tobě se asi líbí, protože je můžeš nacpat mikrotransakcemi a obrat stárnoucí ženský.
Hej, trochu úcty, testerko.
Má pravdu, Jo. Líbí se mi přesně z toho důvodu.
Proto potřebuju jednoduchou mobilní hru a chci, abyste ji navrhly vy.
- Máme navrhnout vlastní hru? - Máte tři sekundy
na sladění morálky a ambicí. Tři, dva…
- Jdeme do toho. - Jo!
Super! Ty budeš producentka. Do konce týdne chci koncept a základní návrh.
Co? Já s těma blbkama pracovat nechci. Mám se od tebe učit.
Taky že jo. Práce s těma blbkama je součástí zácviku.
- Fajn. - Dobře.
Je to hrozně vzrušující, Brade,
ale pro úplnost bys měl vědět, že teď s Danou chodíme.
- No a? - Moje slova.
Myslely jsme, že tě to bude zajímat.
Nic, co děláte, mě nezajímá.
Vaše osobní záležitosti nijak neovlivní chod studia.
Váš předpoklad je směšnej a popuzující.
Přesto se nesměju a nejsem naštvanej, což dokazuje, jak je mi to volný.
Dobře. Tak to je asi dobrý.
- Co tady ještě děláte? - Jo. Jdeme, dámy. Musíme navrhnout hru.
Pohyb. Padejte!
Nezklamu tě, šéfe.
Je to vlastně jenom pocit.
Vidím pevnosti pokryté mechem.
Třpytící se stříbrná a zlatá města.
Vidím hrady prodchnuté starobylostí.
Co to vůbec znamená? Nemůžou být prodchnuté starobylostí.
Hrad buď starý je, nebo není.
- Nějak tak? - Ano!
- To je přesně ono. - Jak…
Bože, vy jste fakt neuvěřitelní.
Vymyslím nějakou šílenost a hned to máte hotový.
Vysoce kvalitní render by zabral mnohem víc času.
Jasně. Tak do toho.
Určitě? Žádné poznámky, než začneme?
Ne. Je to dokonalý. Kdyžtak to později upravíme.
Jasně, ale kdybyste nám to řekl teď,
nemuseli bychom to později upravovat. Napoprvé to nikdy nevyšlo.
Nebuďte skromní. Vy na to máte.
Předávám slovo Poppy.
Ona teď bude pokračovat. Poppy.
Nazdárek. Takže nejvíc mě na tom rozšíření nadchlo,
že hráči budou neustále měnit prostředí.
Takže vlastně
hráči nahradí výtvarníky.
Není blbý tohle říkat týmu výtvarníků?
Ani ne, protože výtvarné umění bude stejně potřeba.
Hrozně moc.
Hlavně budete muset navrhnout stavební materiály.
Takže třeba cihly.
Třeba cement.
A třeba… tmel.
Máme nakreslit tmel?
Ano. Tmel. Nakreslete tmel.
Nakreslíte, co řeknu, chlape.
- Jakže se jmenuješ? - Phil.
Nepamatuju si všechny bílý chlápky, co tudy projdou.
Pracuju tady deset let.
- Jde ti to skvěle, Pop. - Prostě nakresli, co říkám.
Nakresli ty věci a materiály a já nevím co.
Zítra to chci vidět, Phile.
- Na co se máme zaměřit? - Radši na obojí.
Ať toho je radši víc než míň.
Když se nám jedno nebude líbit, zrušíme to.
Lidi, dobrá práce. Fakt. Neuvěřitelná.
Nemůžu uvěřit, že jsme tady.
Představ si, kolik legendárních postav Ian v téhle místnosti vymyslel.
Já vím.
Musím říct, že se mi ulevilo, že náš vztah nikomu nevadí.
Přesně. Musíme žít v pravdě.
V tom případě mi věř, že ti ten obleček moc sluší.
- Tenhle obleček? - Tenhle.
- S těmi puntíky? - Jo.
- Líbí se ti? - Jo.
Tak jo. Trochu ti ho předvedu.
Hej! Nejsme tu, abyste si zařádily.
Musíme pracovat. Vyberte si postavu nebo něco.
Dobře.
Co kdyby ta hra byla o rytíři?
O rytířce. Bylo by super hrát za emancipovanou bojovnici.
Já nevím. Mobilní hra by měla být jednoduchá, ne?
Třeba by to mohlo být o nějakém zvířeti.
- O zvířeti? - Jo.
Hej, máš tam nějaký zvířata?
Prase, slepici, lišku, koně, kozu, klokana, šneka…
Kozu. Jo. Chci být koza.
Ano! Moji bratranci doma v Comptonu
měli kozla, kterej dělal dost ujetý věci.
Chodil takhle.
Pojmenovali jsme ho RuPaul.
- To je rozkošný. - Vypadáš jak pako.
Možná bych neměla být rozkošná. Měla bych být jako Jo.
No jo. Jsi mrzutá.
Ahoj, já jsem Jo a jsem mrzutá koza.
Hej, mrzutá koza!
- To je skvělej název. - Skvělej!
Mrzutá koza!
Mrzutá koza.
Já si vystřelím mozek.
Davide, potřebuju nový tým programátorů.
- Nepotřebuje. - Potřebuju.
Všichni poslouchají jenom Iana.
- Protože umím zaujmout. - Ne. Jsou zvyklí, že šéf jsi ty.
Potřebuju nové lidi, kteří ke mně budou vzhlížet
jako k obdivovanému a obávanému bohovi.
Dej jí tři týmy a bude to pořád stejný.
Nedám vám nic, protože jsem vás zavolal z jiného důvodu.
- Tys nás zavolal? To si nepamatuju. - Taky ne.
David je totiž neschopnej vůdce bez charismatu.
- To bys chtěla? - Jasně že ne.
Můžu něco říct? Nechte mě mluvit. Mluvím já! Zavolal jsem vás kvůli pátku.
Co je v pátek?
- Máš proslov pro ženy v herním průmyslu. - Aha, jo, tam nejdu.
Cože? To teda jo.
Hele, je to příležitost
ocenit ženy v herním průmyslu, což je důležité…
Nech toho, prosím… Pro Montreal, pro mě i mou práci.
Takže to uděláš, ženská. Nebo Poppy.
Řekneš ženám, jak jsou emancipované,
a já ti to nařizuju. Takže to uděláš.
Víš co, Pop? V tomhle případě má David pravdu.
A je to příležitost ukázat tvoje dovednosti.
Poppy, naučím tě, jak publikum inspirovat.
Ne, díky. Každej máme svůj styl vedení.
Ale ten můj funguje.
Jde o to, že ty to máš víc vzrušující. Já zase techničtější.
Popisem stavebních materiálů nikoho inspirovat nemůžu.
Myslíš?
Je jako život. Mění se.
Je čím dál tvrdší.
Pořád ale drží silou, která odolá všem živlům.
Ledu, větru, ohni, vodě.
Ale nedrží pohromadě jenom nějaký dům.
Drží pohromadě nás všechny.
To je…
…tmel.
- Ale no tak! - Takhle?
Ano! Kevine, tys to trefil.
Bože, vy to vždycky dokonale vystihnete.
- Pop, co myslíš? - Je to kravina.
Fakt? Tak z čeho máš husí kůži?
Nemám husí…
To je nedobrovolná reakce na…
- Inspiraci? - Ne.
Neinspirovalo mě to. Byla to emoční manipulace.
V tom je rozdíl?
Iane, abych si to ujasnil…
Máme dělat na těch nových věcech zároveň s tím, co už máme rozdělané?
Jasně. Něco vykouzlete. Jako vždycky.
Nejsou to kouzla.
Je to tým schopných výtvarníků,
kteří tráví dlouhé hodiny nad složitými návrhy.
Taky nepotřebuju vědět, jak se dělají klobásy.
To není klobása. Já nejsem řezník.
Mám diplom z výtvarného umění.
Nemusíš z toho hned dělat podcast. Do práce.
To jsem chtěl říct.
- „Nedělej podcast.“ - Moc informací.
- Jsme stejně naladění. - To jo.
- Mám… - Jo, nauč mě, jak lidi inspirovat.
Tak jo. Jdeme na to.
Potřebuju párátko?
Ne, to dělám já. Nemusíš…
Jdu zavolat dětem.
Takže já jsem farmář. Chytím tu kozu,
vezmu ji zpátky na farmu a porazím ji na maso.
Je to metafora kapitalismu.
- Paráda. - Bezva. Tak jo.
Takže začneme tím a pak uvidíme?
Třeba.
- To je dobrej začátek, ne? - Jo, začátek.
- Ahoj. - Ahoj, tady jsi.
Všude tě hledám. Můžu ti něco ukázat?
- Jo. - Dobře.
Byla jsem vzhůru celou noc a vytvořila jsem tohle.
Co na to říkáš?
Je to fakt dobrý. Jo, super.
- To je pes? - Je to koza.
Je to hrozný.
Ale ne. Udělala jsi to za jednu noc. To je působivý.
Úplně to vidím.
Dává to smysl? Vím, jak to má vypadat, jenže… nevím, jak to udělat.
No jasně. Proto bychom to měly dál rozvíjet.
Podle mě by to mohlo mít důležitý sociální rozměr.
Nemělo to být jednoduchý?
No, jednoduchý ve svý složitosti, ne?
Nevím, co to znamená.
Ty jo, vaše první hádka?
My se nehádáme. Spolupracujeme.
Jo.
Něco nám chybí. To je celý.
Chybí?
Ianovi a Poppy v téhle fázi vždycky něco chybí.
Měly bychom to vymazlit.
Je to koza, co dělá divný věci. Co v tom hledáš?
Panebože! Tak makejte!
Ty makej, ty krávo nasraná!
- To bylo trochu moc prudký. - To bylo moc. Omlouvám se.
Promiň. To nebylo v pohodě.
Už mám po krk toho tvýho negativního přístupu, Jo.
Tohle je pro nás velká příležitost
a mohla by být i pro tebe, kdybys pomáhala.
Omlouvám se. Chtěla jsem pomoct s produkcí hry.
Tak nás přestaň shazovat a podpoř nás.
Jo. Máte pravdu.
Ty idiotská tupko! Lemro vylízaná!
Něco vymysli, ty blbko, krávo, lemro!
Nejseš producentka, seš nula.
Seš jelito! Přesně jak říkali ostatní!
Hej, Jo? Seš normální?
Jo, jsem normální. To vy jste lesby.
Já jsem normální producentka a rozhodnu já.
Rachel má pravdu. Něco tomu chybí.
A já vím co.
- Co? - Příběh.
Je sama, nezbývá jí žádná naděje.
Bohové ji nechali napospas bezútěšnému, těžkému osudu.
Její nezdolný duch se toulá krajinou.
Hoduje, krmí se, ale nikdy se nenasytí.
A tak se zrodí Mrzutá kostra!
- Kostra? - Má to být Mrzutá koza, C. W.
Vážně? Já jsem rozuměl „kostra“.
Tak tím se všechno mění.
Nemůže ta koza být mrtvá?
Ne. Za mrtvou kozu nikdo hrát nechce.
Promiňte. Podělala jsem to.
Tohle je úplná ztráta času. Jsem neschopná.
Jsem jenom blbá kráva!
Tak jo. To je dobrý.
Nejsi neschopná. Je to součást tvůrčího procesu.
- Jo. - Fakt?
Jo. Až na ten videohovor s tím osmdesátiletým chlápkem.
- To je divný. - Docela jo.
A příběh nepotřebujeme. Ta koza je mrzutá.
Žere plechovky, protože to kozy dělají. Je to jednoduchá herní smyčka.
Jenom smyčka.
Akorát že by ta koza měla něco říct. Něco důležitýho.
- Jo. - Nemůže nic říct, je to koza.
- Vy se hádáte? - Ne.
Skvělý! To je super.
Jde to sem a tam.
Všechno v rámci tvůrčího procesu.
Jedna nadhodí nápad, druhá zareaguje. Ty se toho chytíš a taky zareaguješ.
To je skvělej náhled do myšlení kreativců.
Udělám, co budete potřebovat.
Já vám ukážu. Všem!
Začínám mít pocit, že to potřebuješ víc než my.
Na slovíčko. Dano, vím, že ta hra může být dokonalá.
Ale nesmíme dělat kompromisy. Musíme se snažit.
- Věříš mi? - Věřím.
Dobře.
Důvěra.
Co je? To je v pohodě, ne?
Jo.
Kéž bych tam mohl být s vámi a dotýkat se vás.
Můžete ten notebook trochu naklonit?
- No fuj. - To ne.
Ještěže tu není. Ukončím to.
Ahoj, Lindo. Rád tě vidím. Sluší ti to.
Díky.
- Čau. - Čau. Kde je Poppy? Už to začne.
Trochu moc řeší svůj vzhled.
- Podpoř ji. - Já tam nechci.
No tak, Poppy, sluší ti to. Vylez.
- Vypadáš báječně. - Připadám si jak blbec.
Je dobrý zvýraznit svůj vzhled. Lidi následují pohledný vůdce.
Je to smutný, ale je to tak. Nebraň se tomu.
Kdybych se teď měla bránit, vykoukl by mi zadek.
Počkat. Co to dělá?
Dělá vtipy. To nedělej. Za žádných okolností neříkej vtipy.
- Nejsi vtipná. - No jo. To je kravina.
Ženy v herním průmyslu? Taková šaškárna.
Průmysl chce zamaskovat nepříjemnou pravdu.
Hej, mohla bys to brát vážně?
Všem se takové pocty nedostane. Myslíš, že mně jo? Ne.
Můj čas vypršel. To nevadí.
Vzdáváme čest ženám. Je to super, ale…
- Copak tu pro chlapy není prostor? - Davide, sklapni.
- Je to Poppyin velký den. - Já vím.
- Co děláš? - Krabí chlebíček.
Nejez to. Nadýmá to.
- Jíš jak malý děcko. - To teda ne.
- To je jak o Halloweenu. - Nechutný!
Já jsem šéfka, můžu si jíst, co chci.
Nemůžeš. Musíš být v dobré psychické i fyzické kondici.
Myslíš, že mě baví se takhle udržovat? Ne.
Ale jsem dominantní. K šéfování to patří. Bylo to tak odjakživa.
Třeba to chci dělat jinak.
Tak zavoláme doktoru Brownovi, ať přiveze DeLorean.
- Vrátíme čas a změníme lidi. - Kdo je doktor Brown?
To byl vtip! Žertuju. To mi jde.
Jak jsem říkal. Vtipy ne.
- Poppy. - Nechápu.
Už tě volají. Musíš jít.
Je to tvoje velká chvíle. Chovej se přirozeně.
Ale nezapomeň ignorovat svý instinkty.
Jenom přečti ten text. Psal jsem to celou noc.
Jo. Počkat, tys…
- Tys jí to napsal? - Proslovy mu jdou.
Mně jdou jiný věci. Mluvení ne.
Jiný pracovní věci, u kterých nejsou potřeba slova.
Prokrista, neodchyluj se od textu.
A nezapomeň se usmívat. Musíš vypadat přístupně.
- Už mlč. Zvládne to. - Jo.
- Zvládnu. - Ale usmívej se.
Jo, ale ne takhle.
Trochu víc. To je dobrý, vydrž to.
- Super. - Vypadáš skvěle.
- Běž. - Zlom vaz.
Do toho. To dáš, holka.
- Ženská. - Ženská.
Takže já to uvedu souvislostmi.
- Máš tu prezentaci? - Jo.
Super. C. W., nemám jim ten nový příběh popsat já?
Aby to bylo míň divný.
Nesmysl. Já chci taky něčím přispět.
Podám to naprosto přesvědčivě.
Ty vole, Jo, to je nádhera.
Výtvarníci to narychlo sesmolili. Hračka.
Ve skutečnosti to hračka nebyla. A nesesmolili jsme to.
Dělali jsme přes noc, abychom stihli všechny projekty a termíny.
Je na tom vidět odhodlání a dobře odvedená práce.
Děkuju.
Pardon. To bylo na Jo.
Chtěla bych říct…
S dovolením.
No… děkuju,
nebo tak něco, za to…
…že jste ze mě dostaly to nejlepší nebo tak.
Co se děje? Ty mluvíš upřímně?
Ano.
Ale ne, co blázníš?
Dámy, mimochodem jsem slyšel, že spolu chodíte.
- Báječné. - Hustý.
Ztlumíme ho?
Sakra, už jde.
Jsem tu.
- Spusťte. - Tohle je Mrzutá koza.
Jatka.
Skleníkové plyny.
Život v kleci, touha po čerstvém vzduchu.
Zemědělství…
Ne. Vypněte to.
- Cože? - Mrzutá koza je pasé.
- Ty rušíš naši hru? - Zrušily jste ji samy.
Překombinovaly jste jednoduchej stroj na prachy.
Já říkala, že to má být jednoduchý.
Ale ony to musely podělat tou levičáckou, feministickou agendou.
Co blbneš, Jo? Vždyť jsme tým.
Dělala na tom s náma. Zradila nás.
Je to pravda?
Ano.
Opustilas potápějící se loď? Bereš jen chválu, odpovědnost ne?
Výborně.
To je cenná lekce. Tak zatím.
Čau, nuly.
Promiň.
Rach, to nevadí. V pohodě.
To zvládneme.
Jasně. Zvládneme. O nic nejde.
Jistě. Tak jednoduše nás nerozdělí.
Jsme trojka, ne?
No jo.
Přivítejte na pódiu
kreativní spoluředitelku Mythic Quest Poppy Liovou.
Díky, Tracy.
Je mi ctí tu dnes být mezi ženami, které vedou náš průmysl.
Čím se ale vyznačuje dobrý vůdce? Vůdcovství je…
To čtecí zařízení je teda pěkně daleko.
Promiňte.
Jenom musím… Pardon.
Moje sladkosti.
Už vidím…
…že se na mě všichni díváte.
Tak jo.
Vůdcovství je…
Ty jo.
Ty šaty jsou upnuté.
Promiňte, musím…
Teď se můžu uvolnit.
Ups. To byl pšouk.
Možná jste to neslyšeli. To ty krabí chlebíčky.
Sakra.
Omlouvám se, tohle mi nejde.
Nejsem dominantní.
Lidi ze mě nemají husí kůži a neusmívám se od rána do večera.
A občas se v práci rozpláču jenom proto, že na pláč pomyslím.
A pak se to stane.
Mám pocit, že se to stane i teď.
Takže to urychlím.
Nejsem vysoká ani žádná modelka.
Stavidla se otvírají. Nevím proč.
Možná je to estrogenem. Nevím…
Hele.
Nemůžu slíbit, že pokaždé splním očekávání ostatních.
Ale můžu slíbit, že budu taková šéfka, jaká jsem,
což znamená, že to občas bude vypadat takto.
Ale nebudu se omlouvat,
protože mám omlouvání po krk.
Pořád.
Ne. Udělám všechno pro to, abych byla nejlepší možnou šéfkou.
A víte proč?
Protože… Já nevím. Seru na všechny.
Proč jste mě nechali mít proslov?
Já bych ho mít neměla. Nevím, o čem mluvím.
Nevím, co ženský chtějí. Nevím, co chci já.
Asi chci být šéfka, ale mám pocit, že tu jenom žvaním a prdím.
Mimochodem už zase.
Myslím, že mám alergii na kraby.
Děkuju.
Ty bláho. Ona to zvládla.
Tak asi inspirovat umí. Ani nepotřebovala tvou pomoc.
- Co? Já ten proslov napsal. - Vždyť na to zařízení neviděla.
No jo, to k tomu patřilo. Koukni.
„Předstírej, že nevidíš. Nasaď si brýle. Začni slovy ‚nejsem dominantní‘.“
Ale vždyť brečela.
Jo. „Nejsem žádná modelka.
Rozbreč se. Sveď to na estrogen.“
- Jaks věděl, že bude nadmutá? - Toho kraba jsem na ni nastražil.
Věděl jsem, že si dá, i když má alergii.
Je na tom špatně.
- Ty jo. - Jo.
Ale dokázala to. Asi jí teď dlužím ten nový tým.
Jo.
- Cože? - Včera večer mi volala.
Byla nervózní z toho proslovu a řekla, že jí musím dát ten nový tým.
A pak zavolala mně, že se na ten proslov hrozně těší,
ale jen pokud jí ho napíšu.
Zmanipulovala nás.
Bože, mám husí kůži. Inspirovala nás.
Ne. Emočně nás zmanipulovala.
Jakej je v tom rozdíl?
Tamhleta ztracená existence je šéfka.
Překlad titulků: Kristina Himmerová