Kartą gyvavo graži karalystė.
Ne viskas joje buvo tobula.
Šiaip ar taip, jie juk - žmonės.
Bet jų karalius buvo geras ir teisingas. Karalystės laukai buvo derlingi.
Paukščiai čiulbėjo, vaikai juokėsi,
žmonės buvo laimingi.
Tačiau vieną dieną
karalystę užtemdė keista tamsa.
Tamsa įsiskverbė į žmonių sielas
ir atėmė iš jų džiaugsmą,
tad jie paskendo neviltyje.
Karalius prisiekė išsklaidyti tamsą ir išgelbėti savo žmones.
Jis sužinojo apie galingą ginklą -
Šviesos Kardą.
Pasak legendos, tik kardas gali panaikinti prakeiksmą ir sugrąžinti viltį.
Bet kad ir kaip jis stengėsi,
nei karalius, nei jo kariūnai negalėjo ištraukti ginklo,
nes juose nebuvo likę nė lašelio vilties.
Apimtas nevilties karalius surengė turnyrą,
kad surastų kardo vertą kariūną.
Iš visų karalystės kampelių
susirinko geriausi, stipriausi ir drąsiausi kariūnai,
tačiau laimė nusišypsojo mažiausiam iš jų.
Ne kartą kritęs nuo priešo rankos, jis nepasidavė.
Jis vėl ir vėl stojo į kovą,
vedamas tikėjimo, jog vienas jo smūgis bus lemtingas.
Išvydę tokią drąsą, žmonės irgi ėmė tuo tikėti.
Galiausiai jo drąsą vainikavo pergalė.
Atkaklus nugalėtojas panaikino prakeiksmą ir išlaisvino kardą.
Tą dieną jauni ir seni karalystės gyventojai suprato,
kad norint išsklaidyti tamsą, tereikia tikėti
šviesa.
Kaip faina. Dievinu karnavalus.
„Tebūnie šviesa“ - ne karnavalas, Džo.
Tai - žaidimo šventė, kurią švenčiame su bendradarbiais.
Tai - kaip Naujųjų metų sutiktuvės, tik daug linksmesnės.
Skanus maistas. GVVŽ turnyras.
„GVVŽ“? Kas yra „GVVŽ“?
Gyvo veiksmo vaidmenų žaidimas. Kovos imitacija.
Na, supranti, poroloniniai kardai ir panašiai.
Ir spėk, kas pernai laimėjo turnyrą.
- Ajanas. - Jam tik pasvajot.
- Lu? - Neatspėjai.
- Popė. - Aš, Džo. Aš laimėjau.
Laimėjau kovą, bliamba.
Geras. Galima taikytis į galvą ir tarpkojį ar žaisime kaip vaikų darželyje?
Džo, ne. Klausyk.
Ajanas nori, kad pirmoji darbo diena biure po ilgos pertraukos taptų ypatinga,
tad nereikia žaloti žmonių.
Tai - stebuklų diena.
Dėmesio, dėmesio!
Tylos. Žodis - jūsų karaliui ir karalienei.
- Mano ištikimieji pavaldiniai… - Mūsų.
Mūsų ištikimieji pavaldiniai, mes per ilgai kamavomės tamsoje.
Rimtai, bičiuliai, šitie metai buvo labai šūdini.
- Bet šiandien aš… - Mes.
Šiandien mes rasime nugalėtoją,
kuris ištrauks Šviesos Kardą.
Ir padovanos mums šviesą!
Sveiki atvykę į šventę „Tebūnie šviesa“.
Valio!
Naktis pagaliau baigėsi.
Išaušo nauja diena!
Kur mūsų ceremonimeistras?
Jis veikia? Kur garsas?
K. V., mes tave girdime garsiai ir aiškiai, bičiuli.
Taip.
Į jus kreipiasi didysis viziris, kuris Jos Didenybės
Superrūpestingosios prašymu vizirins jus iš savo namų.
Na, mes juk negalime rizikuoti nacionalinės vertybės gyvybe, tiesa?
Na, mūsų karalienė - išmintinga ir teisinga.
Jo savimeilė yra daug stipresnė už jo imuninę sistemą.
Valio!
Nuoširdžiausi sveikinimai visiems, kurie išdrįs išbandyti savo narsą.
Jei jūsų ranka, laikanti kardą, nesudrebės ir jei esate ryžtingai nusiteikę,
išraižykite savo vardą karžygių akmenyje.
Ir nepamirškit pasirašyti, kad atsisakot pretenzijų.
Valio! Rimtai, žmonės, pasirašykit, kad atsisakot pretenzijų.
Taip, mes neprisiimame atsakomybės už jūsų sužalojimus.
Pretenzijų atsisakymo dokumentai. Ateikit ir pasiimkit, šmikiai.
Ar Kerol - įkaušusi?
Ten - ne Kerol. Dabar ji - Pelkės Valdovė.
Čia visi vaidina vienokį ar kitokį vaidmenį.
Bet, taip, jos personažas - pernelyg įjunkęs į sangriją.
Bet žinai, ką? Nieko tokio.
Taip tik dar smagiau, nes šiandien mes esame ne mes.
Bredai. Kur tavo kostiumas?
Aš atėjau į darbą, ne į karnavalą.
- O ką tu vaidini? - Albrechtą Skaistųjį.
- Tai tu - skaistuolis? - Ne, aš ne…
Koks gyvenime, toks ir karnavale.
Nuolankiai atsiprašau, mano pone.
Dieve mano.
Bambeklių visais laikais netrūksta.
Pope, ką čia darai? Turnyras prasideda.
Žinau. Tik užsirišiu apsaugas.
Ką? Ne. Tu negali kovoti. Juk dabar esi bosė.
O bosai nesikauna.
Negi neatkreipei dėmesio, kad niekad nedalyvauju turnyruose?
Nes bijai pralaimėti ir pasirodyti kvailiu.
Liuobčiau taip, kad maža nepasirodytų,
bet kuriam, kas sugalvotų kibti man į atlapus.
Bet aš to nedarau, nes šventė „Tebūnie šviesa“ skirta ne man.
Bet tu ją sugalvojai ir pasiskelbei karaliumi.
- Na, taip. Pasaka turi turėti prasmę. - Dieve mano.
Iš pradžių norėjau būti dievu,
bet paskiau pamaniau, kad karalius labiau tiktų.
- Manai, dievas būtų buvęs geriau? - Man - dzin. Aš kausiuosi.
Klausyk, tu negali kautis. Tai - jų šventė.
Proga kolektyvui pamiršti praėjusius metus ir viską pradėti iš naujo.
„Pagaliau naktis baigėsi ir išaušo nauja diena“.
Suprantu. Na, taip, tu nedalyvauji turnyre dėl to,
kad rūpiniesi kolektyvo dvasine būkle,
o ne todėl, kad bijai, jog nutrenksiu tave ugniniu kamuoliu.
Pasiduok.
Gerai jau, tu laimėjai. Nespėjau apšilti.
Karalius negali laimėti. Nieko tai nenudžiugintų.
Jiems reikia vargšelio. Rudžio.
Rudžio? Kuriame skyriuje jis dirba?
Rudis pas mus nedirba. Kalbu apie filmą, po galais.
Esmė ta, kad nugalėtoju turi tapti tas, iš kurio niekas nesitiki pergalės. Žiūrėk.
Prieš kelerius metus laimėjo Keistuolė Megė.
2018 metais - Mažylis Polas.
Dėl Dievo meilės, pernai nugalėtoju tapo Deividas.
- Garantuoju, niekas to nesitikėjo. - Taip.
Pala. Ką tu nori tuo pasakyti?
Aš apsprendžiu rezultatus. Kasmet išrenku mažiausiai tikėtiną nugalėtoją
ir tada suorganizuoju jo pergalę,
tokiu būdu suteikdamas viltį, kad nugalėtoju gali tapti bet kas.
Bet taip nėra?
Aišku, kad ne, bet jie tuo tiki,
o tai ir yra „Tebūnie šviesa“ stebuklas.
Aišku, gerai, supratau.
Aš niekada netapau nugalėtoja todėl,
kad nesu lūzerė.
- Taip. - Taip.
- Tau spręsti. Taip. - Tu - teisus. Man nereikėtų kautis.
Dar netyčia laimėsiu, nes esu fiziškai stipri.
Pagaliau supratai. Štai apie kokį stebuklą kalbu.
Tu imi tikėti, kad fiziškai gali laimėti,
ir nors taip nėra, tu vis viena tiki, kad gali.
- Tai dabar aš - kaip tu. - Nė velnio.
Na taip, aš karalius-moteris.
Reikia sakyt „karalienė“.
Negi taip stipriai tau trinktelėjau?
Ponai ir ponios, čionai, visi, įtempkite stygas savo narsos,
skelbiu Šviesos turnyro pradžią.
Ilgšis Polijus Aurelijus
susikaus su Išvarytąja Ieva.
- Įspūdinga. - Ilgai ir sunkiai mokiausi.
Mano pagarba šiai šventai dienai.
Pasiruošę? Į kovą!
- Šūdas. - Šūdas.
Aš - miręs.
Kostiumui išleidau 40 dol.
Ją išrinkai nugalėtoja? Testuotoja - labai tinkama vargšelė.
Taip, testuotoja tiktų, tik ne šita. Ji mane užknisa.
Pasinaudojusi proga,
norėčiau pakalbėti apie šį tą labai svarbaus.
Suprantu, kokia svarbi mums ši šventė.
Pastebėjau, kad šiukšlinėje - daug nesuvalgyto maisto.
- Negalima ignoruoti tikrovės… - Jo, tikrai užknisa.
Taip. Bet tu beveik atspėjai.
Nugalėtoja bus testuotoja, bet ne ši. O šita.
Ji - daug malonesnė, ar ne?
Taip. Taip, bet ji nelaimės. Ji - ne kovotoja, o gyduolė.
- Šūdas, rimtai? - Aha.
Kam kovų turnyre reikalingi gyduoliai?
Nežinau.
Pala. Man kilo mintis.
Žinai, kas geriau už vieną nugalėtoją?
Du.
Ponai ir ponios, dėmesio. Paklausykite savo karalienės.
Po ilgų svarstymų aš nusprendžiau…
- Mes. - Mes nusprendėme
pakeisti renginio formatą.
- Todėl aš skelbiu… - Mes skelbiame.
Mes. Tikrai labai paprasta. Bet kažkodėl smagiau sakyti „aš“.
- Tokia jau žmogaus prigimtis. - Nesupratau, ką?
Ša! Patylėk! Ša!
- Aš nieko… - Todėl
mes skelbiame, kad turnyre kausis komandos po du kovotojus.
Pala. Jūs keičiate taisykles?
Taip. Patikėkit. Taip bus smagiau.
Pažiūrėkite į ekraną ir susipažinkite su savo porininku.
Negalima keisti formato, turnyrui įpusėjus. Tai - nesąžininga.
- Tu būsi poroje su kita testuotoja. - Kova poromis.
- Kausimės poromis. - Pala. Ne. Ką?
Tu kausiesi turnyre. Nagi, drąsiau.
Ką pasakysi, Liliana Raudonoji? Pasiruošusi išspardyti šiknas?
Aš negaliu kautis. Aš - gyduolė. Gyduoliai nespardo šiknų.
Na, jie gydo šiknas. Kovoje to gali prireikti.
- Šiknų gyduolė? - Fantastinė proktologė.
- Mes jiems pagydysim šiknas. - Taip!
Ne!
Maldauju, ne! Nedarykite to. Nenoriu į porą su nevykėliu.
Aš turiu realų šansą laimėti, ir tu tai žinai.
Džo, nurimk, Džo, jam visai neblogai sekasi, girdi?
Suteik jam progą.
- Tik nesijaudink, tu pakankamai nužudysi. - Pakankamai?
Džo Meškute, tu nužudysi tiek žmonių,
kad bus sunku suskaičiuoti. Nurimk.
Galėsiu išsimaudyti priešininkų kraujyje?
Mieloji, galėsi jį išgerti, jei tik norėsi.
Na, aš to nedaryčiau dėl daugelio priežasčių,
bet, bliamba, pasitepk juo kaip losjonu.
- Tiki manim? - Tikiu.
- Tada valio. - Valio.
Ką visa tai reiškia?
Na, negalime leisti, kad ta maniakė laimėtų,
tad sugalvojau jai kliūtį.
Aš - kalė, aš - meilužė
Aš - vaikas, aš - mama
Aš - nusidėjėlė
Aš - šventoji, aš ne…
Velnias. Pastovėk ramiai, kol myžioju
Štai kur liūdna fantazija susitinka su žiauria realybe.
Žinai, ką Bredai?
Nieko nedaryti ir šaipytis yra visų lengviausia,
- o žinai, kas yra sunkiausia? - Gerbti tave po viso to?
Būti pažeidžiamu.
Vietoj to, kad žiūrėtum į gyvenimą „iš už kampo“, kaip sako Brenė Braun.
Nepažįstu tokios.
Rimtai? Nežinai, kas yra Brenė Braun?
Na, man tavęs gaila.
Atsiųsiu tau kelias nuorodas, žmogau. Ji pakeis tavo gyvenimą.
Be to…
„Tebūnie šviesa“ - ne šiaip šventė, žmogau.
Tai - viltis, kad nežiūrint mus užgriuvusios tamsos,
mes visi turime savyje kažką, kas mums padeda išvysti šviesą.
Išvysk šviesą, žmogau.
Apsimyžai suknelę.
Tai - ne suknelė, Bredai. Tai - apsiaustas…
Velnias, tikrai apsimyžau suknelę.
Skaistuoli! Judinkis. Laikas pralieti kraują.
Gerai. Na, aš…
- Greičiau! - Einu.
Turnyrą tęsia negailestingoji Egzekutorė ir Albrechtas Skaistusis.
Gerai, Egzekutore. Pernai laimėjo Albrechtas Skaistusis,
- todėl paklausyk mano patarimo ir… - Į kovą!
Po galais!
Gerai jau, gerai. Mes laimėjom.
- O Dieve… - Jėzau.
Egzekutorė ir Albertas Skaistusis - nenugalima komanda.
Argi ne šito norėjot?
Kas jums nepatinka?
Na, piktadarį jau turime. Šimtu procentų, bliamba.
Belieka sulaukti, kol pasirodys didvyriai. Tiesa?
Taip, tiesa. Taip.
Ugnies kamuolys!
Viskas gerai! Aš - sveika. Viskas gerai.
Valio!
Mūsų bebaimis duetas -
Išvarytoji Ieva ir Liliana Raudonoji
stoja į kovą su Albrechtu Skaisčiuoju
ir kraujo ištroškusia Egzekutore.
- Pasiruošęs, Albrechtai? - Gal juokauji?
Kalbiesi su viešpataujančiu… Žinojau, kad tu…
Stop.
Kas yra? Tęskite kovą.
Mane žudo. Taip negalima.
Kaukis, Deividai. Jie - tavo priešininkai.
Kalbu apie Džo. Ji pernelyg įsijautė.
Žinote, ką?
Man jau gana.
Daugiau nežaisiu su ja. Aš atsisakau.
Tu negali atsisakyti. „Tebūnie šviesa“ taisyklės to neleidžia.
O Brenė Braun sako, kad jeigu tavo pažeidžiamumas
trukdo tavo laimei, gali pasakyti „ne“.
Kas tokia?
Rimtai? Ir tu nežinai, kas yra Brenė Braun?
- Nežinai, kas yra Brenė Braun? - Ne.
Negali bū… Žinote, ką?
Man jūsų gaila. Pasakysiu tik tiek.
Viskas aišku. Atsiųsiu jums nuorodas. Atsiųsiu jums visiems nuorodas.
Va taip.
Pernykštis nugalėtojas atsisako kautis. Buvo smagu.
- Problema, Pope. - Tegul jis pasiilsi minutėlę.
Įkalbėsime jį baigti.
Ne, tada jis kausis susižalojęs. Ir žiūrovų akyse taps vargšeliu.
Jie jo gailėsis kaip Kerės Strag.
Neturi žalio supratimo, kas ta Kerė Strag.
Nenoriu sakyti. Tu vėl susinervinsi. Ji - iš filmo?
Olimpiados aukso medalininkė Kerė Strag buvo nacionalinė… Tiek to. Nesvarbu.
Nesvarbu.
Mums reikia naujo piktadario.
Sugalvojau.
Bredai, turi kautis.
Kaip tu taip sugebi?
Jūs visi - tokie nuspėjami.
Mes norim, kad sudalyvautum turnyre.
Ne, aš nekenčiu tos nesąmonės.
Mes suprantam, kad tau ši diena nieko nereiškia,
bet jiems ji - labai svarbi.
Buvo tikrai labai sunkūs metai,
tad norėjom, kad pirmoji diena darbe suteiktų kolektyvui džiaugsmo.
Tiems žmonėms teko daug ką iškęsti, bet jie nepasidavė.
Jie nepabūgo iššūkių ir darė viską, ką galėjo.
Dabar jiems betrūksta gražaus finalo, kaip tai padarė…
- Rudis. - Šūdas!
- Neatspėjau? - Ji nežino, kas yra Kerė Strag.
- Gerai, sutinku. - Liuks!
- Liuks! Ačiū. - Ačiū.
Su viena sąlyga.
Jei aš laimėsiu, šventė „Tebūnie šviesa“ bus pamiršta amžiams.
Ką pasakysit?
- Kodėl tu toks bjaurus? - Kodėl?
- Vaikystėje tau trūko meilės? - Kas…
Aš nekenčiu tos nesąmonės ir noriu, kad jos neliktų. Sutinkat su mano sąlyga?
- Valio. - Valio.
Taigi, į kovą stoja naujas kovotojas -
nenuspėjamas ir piktas sukčius, pasiryžęs padėti aršiajai porininkei.
Jo vardas…
Bredas.
Bredas kas?
Bredas iš Finansų skyriaus.
Liaukis, žmogau. Nebūk šiknius.
Žiūrėk man, nenuvilk manęs.
Gali nesijaudint.
Į koledžą patekau su stipendija už fechtavimą.
Aišku.
Skelbiu kovos pradžią.
- Mirk, lesbiete! - Jėzau, Džo.
Tai jau - nusikaltimas dėl neapykantos.
- „Mirk, kale?“ - Tai - moterų žeminimas.
Tiesiog „mirk“?
- Man tinka. - Ir man.
Gerai. Mirk!
Liliana!
Nemandagu!
Egzekutore?
Tu turi mirti, Džo.
Tikrai turiu?
- Taip, turi. - Turi mirti, Džo.
Gerai jau.
Prakeikiu jus! Tegul nelaimės kamuoja jus tol,
kol mirsite ir atsidursite kapo duobėje,
paspringę savo vaikų pelenais!
- Įspūdinga. - Graži mirtis.
Ji dabar tą sugalvojo?
Ačiū visiems.
Kaip faina.
- Puikiai pasirodei. - Ir nesakyk!
Manau, mes laimėsim. Tikrai manau, kad mes…
Ne!
Bredai. Tu mane nužudei?
Perėmiau iniciatyvą. Man patiko.
Šiknius.
Nesijaudink. Viskas gerai.
Turi už mane atkeršyti, Liliana.
Be tavęs aš to nepadarysiu.
Padarysi.
Nagi, drąsiau.
Pats laikas pasirodyti didvyriui.
Ką gi, Bredai.
Pirmyn.
- Nagi, pirmyn! - Taip!
Ne. Nagi.
- Nagi, Deina. - Tau - galas.
- Nagi, Deina. - Ate.
Taip!
Tu laimėjai!
- Taip. Čiupk kardą. - Taip, čiupk! Čiupk!
Mokiausi ir šaudymo iš lanko.
Liliana Raudonoji mirė.
Nugalėtojas -
Bredas iš Finansų skyriaus.
Bredas laimėjo?
Kartais nugali blogis.
Na, ką gi, tikiuosi, šventė „Tebūnie šviesa“ baigėsi visiems laikams.
- Tam pritaria jūsų karalius su karaliene. - Pala. Ką?
Tamsa ir toliau viešpataus pasaulyje
ar kaip jūs ten sakote.
Kaip ir tarėmės!
Jis meluoja, tiesa?
Ne.
- Velnias. - Negaliu patikėti, kad Bredas laimėjo.
O aš galiu. Ko dar galima tikėtis iš tokių šūdinų metų?
Jau tokie šūdini, kad trūksta žodžių!
Jokio džiaugsmo. Jokio malonumo.
Jokio malonumo!
Ar tai tik sutapimas, ar šiais metais viskas žlugo todėl,
- kad tu prikišai nagus? - Dabar jau aš dėl visko kalta?
Nežinau. Gal šitai karalystei nereikia karaliaus-moters.
- Nieko kito iš tavęs ir nesitikėjau. - Nežinau, ką daryti.
Gal karalienės valdoms reikėtų…
Pala. Minutėlę.
Bredas dar ne visus nugalėjo. Mudu su tavim irgi galim kautis.
Ne, Pope, jau sakiau…
Taip, žinau. Niekam nepatinka, jei laimi bosas.
Gal ir nekokia pasaka, bet kitokios neturim.
Nematau prasmės.
Pasakoje karalius negali ištraukti kardo iš medžio.
Ką? Kardas čia niekuo dėtas.
Pala. Tu nesupratai pasakos?
Žinoma, kad supratau. Juk pats ją parašiau.
Mažasis kariūnas visus nugali, nes jis - ryžtingas.
Po to jis ištraukia kardą iš medžio ir nuduria tamsą,
kuri suskyla į milijonus šipuliukų.
Ne. Pasaka - tai vilties metafora.
Tamsa yra neviltis. O vienintelis būdas nugalėti neviltį -
grąžinti šviesą.
Šviesa yra viltis.
Gerai jau, gerai. O ką tada simbolizuoja kardas?
Nieko.
Bet kadangi gerai tave pažįstu, tikriausiai - pimpalą.
Esmė ta, kad tamsos pimpalu nenugalėsi.
- Aš galėčiau. - Patylėk!
Tamsos nenugalėsi nei pimpalu,
nei vakarėliu, nei iš anksto numatytu turnyro nugalėtoju.
Vienintelis būdas grąžinti šviesą - patikėti savo jėgomis.
Dar ne viskas prarasta.
„Tebūnie šviesa“ gali gyvuoti.
Tik reikia tuo tikėti.
Ką gi. Pirmyn.
Pasiduok, Bredai. Nenoriu tavęs žudyti.
Ne.
Aš - ne Bredas.
Ir jūs manęs nenužudysit.
Šūdas.
Nes aš - ne karys.
Ir net ne žmogus.
Šūdas!
Niekur nepabėgsit.
Niekur nepasislėpsit.
Nes aš…
ir esu… pati tamsa.
Neverta priešintis.
Pasiduok.
Pasiduok tamsai!
Ugnies kamuolys!
Trauk!
Ne!
Tu laimėjai.
Mes laimėjom.
Tiek to, mulkiai.
Naktis pagaliau baigėsi!
Išaušo nauja diena!
Valio!
Tamsa buvo išsklaidyta.
Karalius su karaliene džiūgavo ir linksminosi.
Ir nors jie žinojo, kad tamsa visad sugrįžta,
tą dieną, tą ypatingą dieną…
viešpatavo šviesa.
Išvertė Laima Banionienė