Джасіаро!
Джасіаро.
Діти.
Спокійно. З ними все буде добре.
Це благословення.
НЕВИДИМЕ МІСТО
Луно?
Сонце?
Луно?
Що сталося?
Її вкусила змія.
Серце б'ється, але тіло холодне. Що робити?
Чорт.
Це не звичайний зміїний укус.
Але я знаю, хто може допомогти. Віднесемо її до шаманки.
-А ти не можеш допомогти? -Ні.
Це духовна отрута. Вона поглине її.
Єдина надія на Джасіару.
Ходімо.
Бенто, хлопчику,
ти врятував Ласо.
Думав, я покину тебе?
-Ходімо. Швидше. -Ні!
Ми потрібні Луні.
Вона з татом.
Саме це й небезпечно.
Ти не просила дівчинку.
Ти просила показати дорогу до Марангату.
Хіба ні?
Вони зруйнували будинок
і забрали дівчину.
Деборо, це кінець.
Це провал.
Вітаю, босе.
Погляньте, кого я знайшов в офісі.
Доньку шаманки.
-У неї була оця тека. -Я заберу.
Я знаю, куди вони підуть.
До села.
Там ми зможемо використати її для обміну.
Кларіс не зможе прикрити нас. Вона прокурорка. Усе погано закінчиться.
Не хвилюйся.
Ми подбаємо про неї.
Роби що хочеш.
Але я пас.
Я ще не розібрався з деким.
Цього разу зроблю все по-своєму.
Ходімо, Даніло.
Їй варто відпочити.
Я заведу човен.
Луно, доню, я подбаю про тебе.
Усе буде добре. Відпочивай.
Що ви тут робите?
Можна поговорити з нею?
Так, звісно.
Нагляньте за нею.
З тобою Ласо та я.
Це я, Луно.
Це Бенто.
Тату!
Сонце!
Я побіг до маєтку...
наче я знову вовк.
Але коли прибіг, усі тікали.
Окрім Ласо,
якого Бенто врятував від пожежі.
То це ти хлопчик-вовк?
Я був ним.
Досі є.
Хочу в туалет.
Зупинись.
Ходімо.
Не робитиму цього перед ним.
Я відведу її.
Раптом що — кричи.
Агов.
Ворушись.
Бачила у твоєму офісі амулет.
Ти його вкрала?
Даніло приніс.
Зрозуміло.
То він убив Онорато.
Ви були нерозлучними.
Він називав тебе Оро.
Оро!
Сади її в машину.
Двері заблоковані.
Деборо, не робіть цього!
Не робіть цього!
Чекай, Інес.
Ми тут не самі.
Вам тут не раді.
Чекайте.
Пустіть нас до Джасіари.
Моя донька.
Її отруїли. Її вкусила змія.
Вона чекає на вас.
Тікаєш з Мулом
чи тікаєш від неї, отче?
Що таке?
Ніби привида побачив.
Давно я не бував у Божій оселі.
Нащо так кривитися?
Коли Кларіс зрадила мене з тобою,
я пробачив.
Пробачив, бо я хороша людина.
Богобоязлива.
Це було дуже давно, Кастро.
-Це була помилка. -Он як.
То ви ніколи не любили одне одного?
Ти — посланець Божий.
Тобі не личить жадати жінки ближнього свого.
Прогуляймося.
Ходімо.
Впусти їх.
Йому сюди не можна. У нього погана енергетика.
Забагато сил в одному тілі. Його присутність може зашкодити ритуалу.
Слухай.
Що?
Тобі сюди не можна.
Я можу допомогти. Я її батько.
У неї є лише я.
-Скажи їй. -Вона знає.
Вона знає.
Усе буде гаразд, сонце.
Ходімо, Еріку.
О ні.
Вони вийшли.
Пані Інес зла.
Що сталося в підвалі?
-Я ж казав. Луну вкусили... -Годі. Я бачила твої очі.
Ти вкрав сили Дебори, так?
Навіщо ти це зробив?
Вона хотіла вбити мою доньку.
Ти гниєш із середини.
Про що вони говорять?
-Не знаю, але, схоже, усе погано. -Він поглинув прокляття змії.
Що? Вона теж не хотіла своїх сил?
Він забрав їх без її згоди.
Він не може себе контролювати.
Коли він збуджується, це небезпечно для кожного.
Отче Веноціо,
прочитай уривок з Біблії.
Второзаконня, розділ 32, вірш 35.
«Моя помста й відплата на час,
коли їхня нога посковзнеться,
бо близький день погибелі їх».
Слово Боже прекрасне, еге ж?
Шкода, що люди неправильно розуміють його.
Справді.
Як і я колись.
«Поклади ти мене,
як печатку на серце своє,
бо сильне кохання, як смерть».
Замовкни.
Ти порушив заповідь.
«Заздрощі непереможні, немов той шеол.
Його жар — жар огню».
-Замовкни. -«Воно полум'я Господа.
Води великі не зможуть...»
Заткніть його навіки.
Вставай, дівчинко.
Прийми свій страх і відкинь його.
Луно!
Твій страх отруює тебе.
Тату!
Вона не хоче приймати свій страх.
Отрута сягає її серця.
Їй потрібно заспокоїтися.
Вона не виживе.
Її тіло холоне.
Стій тут.
Я піду туди.
Джасіаро.
Для всього свій час. Зараз найважливіше — подбати про неї.
Вона тебе чує.
Моя дівчинко...
Я знаю твою силу.
Згадай, що привело тебе сюди.
Усе гаразд.
Це лиш поганий сон.
Ні, мамо. Це було насправді.
Що сталося цього разу?
Змія вкусила мене за шию.
Ненавиджу змій.
Не кажи так.
Ти знала, що змії — священні істоти для багатьох тубільців?
Чому вони священні?
Бо змії уособлюють зміни.
Коли змія виростає,
вона змінює шкіру, на таку, яка б пасувала її новому тілу.
Ми теж такі.
З нами щось стається, і ми змінюємося.
То змії не злі?
Усе в природі має добрий і злий бік.
-Навіть я? -Навіть ти.
Навіть мама й тато.
Мене цього навчила дуже розумна жінка,
яку я зустріла в селі штату Пара.
Відкинь свої страхи, щоб знайти істинний шлях.
Ця розумна жінка якось сказала мені,
що я знатиму, кому віддати амулет.
Він захистить тебе, поки мене нема.
І одного дня ти теж знатимеш, кому його віддати.
Ти сильна жінка, Луно.
Ти потрібна їм.
Привіт.
Я знала, що ти впораєшся.
Інес.
Я бачила маму.
Що вона сказала?
Що я сильна.
Я знаю.
Саме тому ми тут.
Ви знали мою маму?
Вона була в Марангату.
Я тут через амулет?
Ти маєш завершити справу своєї мами.
Знайди його справжнього власника.
Я зроблю це для неї.
Ходімо. Ну ж бо.
Якщо ми так зайдемо, тобі це не допоможе.
Відчуй нашу землю.
Ти знаєш, що ти одна з нас?
Тому й покинула свого посіпаку.
Він лише ускладнив би обмін тебе на дівчину.
-Забагато? -Так.
Онорато був твоїм братом.
Тебе вкрали, як і все в цьому домі.
Марія Канінана.
Ми постійно тебе шукали.
Вона подолала страх та отруту.
Вона має негайно відправитися до Марангату.
До Марангату.
Туди нам і потрібно.
Обережніше з її татом. Він небезпечний.
Що вона сказала?
Щоб ми не гаяли часу.
Подякуй.
Йому туди не можна.
Він заходить усередину, Ласо.
Йому не можна!
Інес казала тебе не пускати.
-Я заберу свою доньку. -Ні.
Сонце.
Я ж казала не заходити.
Тут місце для зцілення.
Що ти з нею зробила?
Чому ти так хочеш контролювати її долю?
Переклад субтитрів: Жолудь Добровольський