‫גאס.‬
‫סליחה.‬
‫- סליחה. - בוא הנה, מתוק.‬
‫סליחה!‬
‫גאס, תחזור לפה.‬
‫סליחה.‬
‫גאס, תעצור!‬
‫- סליחה. - בוא כבר, מתוק!‬
‫סליחה.‬
‫גאס! לא, לא. גאס.‬
‫- סליחה. - גאס, תעצור.‬
‫סליחה. סליחה.‬
‫תפסתי אותך.‬
‫היי. אם תיפול מירכתי הספינה, תיקצץ לחתיכות.‬
‫רוצה שזה יקרה?‬
‫לא, את תיקצצי.‬
‫אני לא אקצץ. אתה תיקצץ.‬
‫- לא, את. - אתה.‬
‫- לא, את. - לא, אתה.‬
‫תודה רבה.‬
‫תודה. אני מצטערת.‬
‫- אין בעיה. - אסור לך.‬
‫אסור לך לברוח ככה. לא על הספינה הזו. טוב?‬
‫תישאר איתי ועם אבא.‬
‫אנחנו על ספינה ומוקפים במים‬
‫וזה מסוכן מאוד.‬
‫לא. לא, לא, לא.‬
‫מונג קוק‬
‫יש מועד סופי מסוים שאחריו אפשר לחפש לילד בית חדש?‬
‫רוב האימהות לא חותמות על הטופס. הן חושבות שיחזרו.‬
‫אז בסופו של דבר, הילד נשאר פה זמן רב.‬
‫מכאן, בבקשה.‬
‫החלק הבא בסיור קיים רק בזכות‬
‫המשך תרומותיכן לבית היתומים.‬
‫זה משהו אהוב עלינו. נבקר...‬
‫תראי כמה גבינה יש פה. ואף אחד לא אוכל אותה.‬
‫לכולם יש בבית כמות כזו של גבינה אירופית,‬
‫שהמזנון הזה לא קיים בעיניהם?‬
‫טעמת מהבוראטה? היא נהדרת.‬
‫נכון?‬
‫אני חייבת לנסוע לאיטליה לפני סוף השנה.‬
‫אני פשוט חייבת.‬
‫- מה? את לא יכולה. - למה לא?‬
‫כי זה לא אחראי?‬
‫נסעת פעמיים לאיטליה השנה.‬
‫ולתאילנד ולהודו ולאוסטרליה.‬
‫כן, אבל זה שונה.‬
‫כי את ילדת שמנת?‬
‫אל תעליבי.‬
‫את צריכה קריירה, או לפחות עבודה.‬
‫בואי, ניפגש עם החברים שלי.‬
‫נראה לי שלא קראנו נכון את ההזמנה.‬
‫מים, יין וילדים. שילוב נוראי.‬
‫זה כמו להיות בבריכת שחייה ענקית.‬
‫אני אלך עם אסי.‬
‫לא. תישאר פה, מתוק.‬
‫ביקשתי קולה זירו. זה דיאט קולה.‬
‫זה לא אותו הדבר.‬
‫סליחה, גברתי.‬
‫את לא יכולה לדבר אליהם ככה.‬
‫חייתי פה מספיק וברור לי שרק ככה צריך.‬
‫דודה אסי.‬
‫אקח אותו, גברת מרגרט.‬
‫תודה רבה, אסי.‬
‫אני אלך איתך, אסי.‬
‫מזלך שהוא מסתדר עם המטפלת שלך.‬
‫אסי נמצאת איתנו מאז שגאס נולד. היא ממש חלק מהמשפחה.‬
‫ממש הצטרכתי לממן למרסי טיסה להונג קונג.‬
‫היא גרה עם אימא שלה בדירה אחת.‬
‫הונג קונג נראתה מספיק רחוקה כדי שלא תצטרף אליי.‬
‫תסלחו לי. אין מנוס.‬
‫היי, מה נשמע?‬
‫- איזה כיף! - אז למדת בקולומביה?‬
‫על מלגה.‬
‫איזה מזל יש לך.‬
‫לא. פשוט ציונים טובים.‬
‫אני מתכוונת שמזל בהחלט אין לי.‬
‫זה מצחיק, האמת. אני מקוללת קצת.‬
‫מקוללת?‬
‫אלה בעיקר הפנים שלי. הן נחשבות מועדות לפורענות.‬
‫ולא רק הפנים שלי.‬
‫אימא סידרה לי קריאה בקלפים בנעוריי‬
‫וכולם ניבאו את אותו הדבר בדיוק.‬
‫שבחיים לא אתחתן, שלא תהיה לי משפחה, שאמות לבדי.‬
‫דבר כזה.‬
‫אחיך לא התקבל לקולומביה עכשיו, שלאק?‬
‫תבקרי אותו?‬
‫כן, אבל אני כנראה אסע עם ההורים כשיעבור לשם בסתיו.‬
‫תזכירי לי להכיר לך את החבר שלי אנטוניו.‬
‫כמה מטובי המועדונים במנהטן הם שלו.‬
‫- איזה? - הוא הבעלים של "די-אל"...‬
‫לא זוכר שהיינו שם אז בקיץ?‬
‫נכון, אנחנו...‬
‫מה?‬
‫אלוהים.‬
‫פשוט תעשי את זה.‬
‫- פלינה! - מה? אלוהים...‬
‫אמרתי לכם שהיא משוגעת.‬
‫נתערב שאשחה מתחת לספינה?‬
‫כן! קדימה!‬
‫- קדימה! - קדימה!‬
‫שום דבר לא יסתדר לך בחיים.‬
‫היא שועטת לעבר תהום על סוס עיוור.‬
‫את צריכה להיזהר... את מקוללת.‬
‫בחיים לא תתחתני ולא תקימי משפחה.‬
‫תראו.‬
‫את תמותי לבדך.‬
‫לפני שתזנקי. תתאפסי על עצמך! המזל הרע תמיד ירדוף אותה.‬
‫נולדת מקוללת. גורלך רק רע ומר.‬
‫זה כל מה שצפוי לך. תיזהרי.‬
‫שום דבר לא יסתדר לך בחיים. בחיים לא ראיתי מזל רע כל כך.‬
‫היא מוכנה.‬
‫בסדר, בסדר.‬
‫היי לך.‬
‫איך הגעת לפה?‬
‫בחיי, היא כזאת קטנטנה.‬
‫קטנה כמו ציפור.‬
‫בניגוד לקלואי, שנולדה שמנה עד כדי כך‬
‫שהאחיות קראו לעוד אחיות כדי שיראו אותה.‬
‫טוב, אי אפשר לעמוד בפני תינוק שמן, נכון?‬
‫עם ידי הבובה הקטנות האלה.‬
‫וכשהגענו הביתה, אימא שלי הכניסה אותנו לבידוד לחודש.‬
‫נכון?‬
‫היא לא הרשתה לי לחפוף את השיער.‬
‫היא הלעיטה אותי בתה מר ובמרק מגעיל כל כך.‬
‫מסכנה.‬
‫אף אחד לא מכין לך מרק.‬
‫לא.‬
‫מה קרה? את בסדר?‬
‫הנה.‬
‫אני אביא לך מגבת.‬
‫קחי.‬
‫מה קרה?‬
‫זה סיפור ארוך.‬
‫איפה הבגדים שלך?‬
‫אני אלך להביא לך אותם, אם תרצי.‬
‫אני מרגרט, דרך אגב.‬
‫- יין לבן לגברת. - תודה לך.‬
‫לא נראה לי שאני צריכה עוד.‬
‫ומשהו כלשהו בטעם תות לעלמה.‬
‫תרצו עוד משהו? רוצה משהו?‬
‫לא. תודה.‬
‫- לא? - תודה.‬
‫נתראה עוד מעט. ביי.‬
‫הוא בהחלט מאולף היטב.‬
‫לא רע.‬
‫לא אתה.‬
‫הייתי אמורה לפתוח דף חדש בהונג קונג.‬
‫דף חדש, באמת?‬
‫בגיל 24?‬
‫את צוחקת עליי.‬
‫יש בזה משהו.‬
‫משהו.‬
‫אתה קורע.‬
‫טוב לכם בהונג קונג?‬
‫כן.‬
‫מתגעגעת הביתה לפעמים, אבל...‬
‫אנחנו גרים בפסגה. הנוף מרהיב.‬
‫כן.‬
‫הריכוז הכי גדול שראיתי בחיי של גברים לבנים וקירחים במכוניות פתוחות.‬
‫אני יודע קללה.‬
‫היי. הבטחת שלא תגיד את זה.‬
‫אמרתי לך לא לומר את זה ליד אימא.‬
‫אני חושב שאגיד את זה.‬
‫- אני אגיד את זה! - היי.‬
‫אסור לומר את זה. בטח שלא ליד אימא.‬
‫היא ממש מתאמצת לטפל בך.‬
‫- אז אל תגיד את זה בכלל. יש? - טוב.‬
‫טוב, בסדר.‬
‫מה... רגע.‬
‫רגע.‬
‫יש לך אחים ואחיות?‬
‫אני ילדה יחידה.‬
‫באמת?‬
‫דודה שלי מנהלת מסעדה בקווינס.‬
‫היא הייתה זקוקה לאמי, אז תמיד טיפלתי בבני הדודים.‬
‫מתה על ילדים.‬
‫וטוב שכך, כי היו לה שבעה מיליארד ילדים.‬
‫תפסיק לנער.‬
‫תראי, אם...‬
‫אם אי פעם תצטרכי עזרה, עוד זוג ידיים, אני בסביבה.‬
‫אנשים תמיד אומרים את זה ואף פעם לא ברצינות.‬
‫אני לגמרי רצינית.‬
‫תפסיק לנער, גאס.‬
‫לפעמים נוח לי יותר בחברת ילדים מאשר בחברת מבוגרים.‬
‫איזה זין.‬
‫אל תדאג.‬
‫דבר כזה לא יבהיל אותי.‬
‫אסי! רוצה את אסי!‬
‫רוצה את אסי!‬
‫אני אקח אותך.‬
‫- רוצה את אסי! - לא, היא עסוקה.‬
‫אימא תיקח אותך.‬
‫רוצה את אסי!‬
‫תחזיקי אותי!‬
‫הוא רוצה אותך.‬
‫כן, גברתי.‬
‫בוא.‬
‫אתה צריך להקשיב לאימא.‬
‫אני עייף.‬
‫זה בסדר. מאק ייקח אותם.‬
‫אני אקח. זה בסדר.‬
‫תני אותם למאק.‬
‫- לא. זה בסדר. אני אקח. - לעזור לכם?‬
‫- אני אקח. - טוב.‬
‫היי, פינו.‬
‫מה נשמע?‬
‫בעדינות, גאס. בעדינות.‬
‫- קדימה. - בוא.‬
‫קדימה.‬
‫היי, סם.‬
‫אדוני.‬
‫תודה, גבר.‬
‫תמונות חדשות מביה"ס?‬
‫הילדים נראים גדולים יותר.‬
‫הם מתבגרים, מה?‬
‫כן, אדוני.‬
‫בני כמה הם עכשיו?‬
‫בני תשע ושבע, אדוני.‬
‫בני תשע ושבע?‬
‫וואו.‬
‫איך שהזמן רץ.‬
‫נראה שהם היו בני שש ושמונה ממש אתמול.‬
‫יש לך מזל. הם נראים ילדים טובים.‬
‫תודה, אדוני.‬
‫אנחנו מנסים לעשות ילד, האמת.‬
‫כן.‬
‫כלומר, חשבתי פעם שלא אוכל להיות אבא, שאני לא בנוי לזה,‬
‫אבל אני לא יודע.‬
‫עכשיו נראה לי שילד יעזור להחזיר את הגלגל לאחור.‬
‫יש לי מערכת יחסים מסובכת עם המשפחה שלי.‬
‫אני כבר בקושי מתראה איתם.‬
‫אולי חבל שלא הלכתי לחתונת אחי בשנה שעברה.‬
‫אבל...‬
‫יש יותר מדי משקעים.‬
‫ובמשפחה של הילרי תמיד יש מלחמות, כמובן.‬
‫אנחנו כנראה מקווים שנעשה הכול אחרת.‬
‫כן, אדוני.‬
‫הילרי סטאר.‬
‫- בואי, בבקשה. - טוב. תודה.‬
‫היי.‬
‫מצטערת שאיחרתי.‬
‫היי.‬
‫הלכתי ברגל.‬
‫יש פה צדפות.‬
‫אתה אוהב צדפות.‬
‫אז איך היה?‬
‫אתה יודע, הכול קורע לב ומוצף בחומר חיטוי בו זמנית.‬
‫מה?‬
‫המון דיבורים ותודות וצ'קים,‬
‫ואז שמים לך תינוקות בידיים.‬
‫והחזקת אחד?‬
‫החזקתי ילדה קטנה,‬
‫והיא הייתה בקושי בת חודש וכבר במערכת.‬
‫ואני פשוט...‬
‫ממש הרגשתי שאנחנו אומרות זו לזו "איזה זין!"‬
‫אתה יודע, "איזה זין" בקטע של "איך הגעתי לפה?"‬
‫וריחמתי עליה כל כך.‬
‫לא בקטע של "בא לי לאמץ אותך",‬
‫בקטע של "בעוד 20 שנה, אני אזמין אותך למשקה".‬
‫וכמובן, כל שאר הנשים שם,‬
‫היו להן דמעות בעיניים והן אמרו הכול נכון,‬
‫ואני פשוט...‬
‫מה?‬
‫לא יודעת. אני סתם מי שאני.‬
‫אני פשוט... מי שאני. זה נורא.‬
‫לא הזמנו את אלה.‬
‫בהזמנה נכתב שהיא לציון אירוע מיוחד.‬
‫- אין צורך. - הילס, קחי אחת.‬
‫לא, אין לי צורך.‬
‫טוב לי היום. בבקשה?‬
‫בסדר, אני אקח. תודה.‬
‫ומשהו בשבילך, אדוני?‬
‫לא, אני אסתפק במים. תודה.‬
‫- נראה לי שגם אני אזמין צדפות. - כן?‬
‫אז לחיי צדפות.‬
‫לחיי צדפות.‬
‫- הלוואי שתמיד יהיו בתפריט. - כן.‬
‫בכל אופן, בעקבות אחה"צ חשבתי עלינו,‬
‫ועל גידול תינוק,‬
‫ועל אנשים שמדברים על פרץ האהבה שהם מרגישים מיד.‬
‫או כשהם מאמצים, שהם...‬
‫הם רואים את ילדם לעתיד ויודעים מיד.‬
‫הם יודעים באותו הרגע, אתה יודע?‬
‫אבל איך הם יודעים? יודעים מה?‬
‫כן.‬
‫מה אם אני לא ארגיש כלום?‬
‫אני חושב שתרגישי כשזה הילד שלך.‬
‫באמת?‬
‫כן... תראי.‬
‫בואי הנה.‬
‫כשיהיה לנו תינוק, נשכח שהתהליך המחורבן הזה היה קשה כל כך.‬
‫טוב?‬
‫בחודש הבא, זה יקרה.‬
‫צריך להמשיך ולנסות.‬
‫בסדר?‬
‫כן.‬
‫טוב.‬
‫לא, אני לא אוהב אוכל אדום.‬
‫אני רוצה משהו אחר!‬
‫אתה אוהב אוכל אדום. הפטל אדום, הקטשופ אדום...‬
‫לא! רוצה צ'או פאן!‬
‫לא רוצה!‬
‫רוצה שאכין צ'או פאן?‬
‫לא! אנחנו לא מסעדה.‬
‫אין הזמנות אוכל כאילו אנחנו לשירותם.‬
‫- אבל אסי כן משרתת אותנו. - היי!‬
‫אסי פה כדי לעזור לנו, לא כדי לפנק אותך.‬
‫אימא שלך הכינה לזניה טעימה‬
‫ואתה חייב לאכול אותה.‬
‫- זה דוחה. - אני אשמח לצ'או פאן, אסי.‬
‫אלוהים, פיליפ.‬
‫אני סתם אומר. אם זה היה מולי, לא הייתי מסרב לזה.‬
‫- תאכל את האוכל וזהו. - לא רוצה!‬
‫טוב. זה מגוחך, גאס.‬
‫באמת שכן. קדימה, מתוק.‬
‫אני אספור עד שלוש.‬
‫אחת, שתיים...‬
‫לא!‬
‫איזה זין.‬
‫עכשיו הסתבכת!‬
‫בוא. לכלכת הכול ועכשיו אני צריכה לנקות את זה.‬
‫אז אתה תישאר פה. פה!‬
‫ואל תזוז. הבנת?‬
‫עד שאני אחזור.‬
‫גאס‬
‫- היי, כריסטופר. - היי.‬
‫פינו מסתדרת עם האוכל החדש?‬
‫הקקי שלה מוצק יותר, אז זה כבר טוב.‬
‫כן, אין ספק.‬
‫באמת לא תהיה לכם בעיה לשמור עליה בסופ"ש?‬
‫לא, בטח שלא. תיהנה מהצפרות.‬
‫תודה.‬
‫גאס!‬
‫מה אתה עושה פה?‬
‫גאס!‬
‫טוב, חמוד. גאס!‬
‫גאס!‬
‫אוי, לא! לאן נעלם גאס?‬
‫הנה הוא!‬
‫- אקח אותו הביתה. - טוב.‬
‫- אתה חוזר הביתה? - תחזרי מהר.‬
‫- היי, מי זה? - בוא.‬
‫היי.‬
‫היי, פינו.‬
‫קדימה.‬
‫דייזי, גאס בבית?‬
‫- טוב. - לא נראה לי.‬
‫גאס! אמרתי לך לא ללכת לשום מקום.‬
‫- היל, תודה! - מצאתי אותו בקומה שלי.‬
‫- בחיי, איזה יום היה לי. - רוצה לשתות משהו?‬
‫התה הקר שלך, אדוני.‬
‫אסי טיפלה בהם נפלא כשהיו קטנים.‬
‫עכשיו היא רק מפנקת אותם ונותנת להם כל מה שירצו,‬
‫בלי שום משמעת, ואני צריכה להתערב ולהיות הרעה.‬
‫אולי כולכם כבר לא זקוקים לה כל כך.‬
‫אולי, אבל בחיים לא נוכל לוותר עליה. אסי חלק מהמשפחה.‬
‫ברור לך שאת תמיד אומרת את זה?‬
‫"אסי חלק מהמשפחה".‬
‫היא לא. את מודעת לזה.‬
‫היא גרה איתנו מאז שגאס נולד.‬
‫אני יודעת, אבל לכולם פה יש עוזרות צמודות.‬
‫את המעסיקה שלה.‬
‫לא חברה שלה.‬
‫את צריכה להציב גבולות,‬
‫אחרת היא לא תדע מה הכללים.‬
‫לא עוזר שזה כאן.‬
‫אנחנו בהונג קונג והתחושה לפעמים‬
‫היא שעברנו לעיירה קטנה בקונטיקט.‬
‫באמת. הייתי ביכטה היום והייתה שם חבורה של תושבי חוץ‬
‫שהתלוננו ש"טארגט" חסר להם,‬
‫ושפכו קטשופ על הראמן וצעקו על העוזרות שלהם.‬
‫אלוהים. אין גרוע מזה.‬
‫מה אוכלים, חבר'ה?‬
‫- צ'או פאן, אדוני. - שוב צ'או פאן?‬
‫יש!‬
‫- זה טעים? - כן.‬
‫- הנה הבעיה שלך. - אין שום סולידריות.‬
‫- אין בכלל. - אין בכלל.‬
‫היי, אימא! היי.‬
‫חזרתי לקחת גלולות נגד היריון.‬
‫דיוויד יודע?‬
‫כן, אני יודעת. אני שונאת לשקר לו,‬
‫אבל אני לא יודעת איך לספר לו.‬
‫טוב, אני לא מנסה לשנות את דעתך,‬
‫אבל אני כן אגיד לך משהו.‬
‫כשהייתי בהיריון עם גאס,‬
‫לא רציתי עוד תינוק.‬
‫לא ידעתי את זה.‬
‫כלומר, לא נעים לי להודות,‬
‫אבל נתקע לי אז קול בראש‬
‫שאמר שוב ושוב, "אני לא רוצה עוד תינוק".‬
‫כמעט כאילו ייחלתי שייעלם.‬
‫אבל אז הוא נולד כמובן וראיתי את פניו,‬
‫והמילים הראשונות היו, "אני מצטערת".‬
‫ואני לא רוצה שתפספסי את ההזדמנות לגדל ילדים, היל,‬
‫רק כי נראה לך שלא תוכלי להתמודד עם הבלגן.‬
‫את כן יכולה!‬
‫אני יודעת שאת יכולה.‬
‫ואם אני לא יכולה?‬
‫או לא "יכולה". ואם אני לא רוצה?‬
‫אנחנו תמיד מקריבות יותר בסוף. את אמרת את זה.‬
‫אנחנו נושאות יותר בנטל. צריכות להיות הרעות.‬
‫ואני לא רוצה להיות בתפקיד הזה.‬
‫את לא חושבת שדיוויד יתמוך בך?‬
‫לא, זה לא העניין. פשוט...‬
‫- הוא חזר לשתות? - לא!‬
‫לא, הוא נהדר.‬
‫הוא ממש משתדל ולא שתה זה שנה כמעט.‬
‫טוב, שנה זה...‬
‫הוא יהיה אבא נהדר.‬
‫זה לא העניין. בעצם, הוא יהיה נהדר,‬
‫ולכן אני מרגישה שאני לא הוגנת כלפיו.‬
‫אבל שנינו הסכמנו ביחד,‬
‫היינו באותו ראש כשהתחתנו.‬
‫לא רצינו ילדים.‬
‫ועכשיו הוא די שינה את דעתו,‬
‫ואני פשוט מרגישה שנכפה עליי‬
‫משהו שאולי לא רציתי מעולם.‬
‫אימא, תיקני לי את המשחק בטלפון?‬
‫- לא. לא עכשיו. - אמרת שאחרי ארוחת ערב!‬
‫דייזי, אימא הרגע אמרה לך.‬
‫- תני לנו... - אימא, בבקשה?‬
‫- סיימתי את כל השיעורים במתמטיקה. - לא, זה שקר!‬
‫- מאיפה לך? - אל תצעקי. תני לי.‬
‫- היית לידי כל היום? - אני מרגיש שכן!‬
‫את רק צריכה להזין שם את הסיסמה.‬
‫תודה, אימא.‬
‫אני מצטערת. אני ממש מצטערת.‬
‫הלכתי למרגרט שרצתה לפרוק דברים מהלב,‬
‫ונסחפנו בשיחה ולא שמתי לב לזמן...‬
‫היי, פורי. מה נשמע?‬
‫לפני שאשכח, אני צריכה שתאספי לי חבילה מחר בצים שא צוי.‬
‫אני חייבת להחליף בגדים. מצטערת, מצטערת!‬
‫והוא פיזר שובל של פירורי לחם בדרך,‬
‫כשהלכו אחר אביהם.‬
‫היא שוב במיטה שלו.‬
‫אני צריך לשלם לה יותר כי קיבלתי את אשתי בחזרה.‬
‫פעם את שכבת שם.‬
‫אני יודעת, פשוט... אני לא יודעת.‬
‫היי. לילדים יש שלבי התבגרות.‬
‫כן, אבל...‬
‫תראי, זה יחלוף ואז נשכח מזה.‬
‫אסי, את לא צריכה לעשות את זה הלילה. זה היה יום עמוס. אנחנו נטפל בזה.‬
‫תודה, אדוני. לילה טוב.‬
‫- לילה טוב. - לילה טוב!‬
‫אנחנו צריכים להציב גבולות ברורים יותר.‬
‫צריך להגדיר לה אותם.‬
‫אז נציב גבולות.‬
‫מה?‬
‫אני כזאת מגוחכת.‬
‫כשאני רואה אותו מתכרבל איתה ככה,‬
‫משהו פשוט נכנס בי!‬
‫בחיים לא רציתי להיות אימא כזו‬
‫שחייבת להשתתף בכל רגע בחיי ילדיה.‬
‫הייתי עסוקה מדי, עסוקה מדי לזה.‬
‫את עסוקה עכשיו.‬
‫לא.‬
‫- כן. - הייתה לי עבודה.‬
‫אבל זה לא משנה, אנחנו...‬
‫אנחנו חוזרים הביתה.‬
‫מה?‬
‫הציעו לי עוד חוזה.‬
‫נכון שהסכמנו שאני לא אאריך שוב, אבל זה ממש מוצלח.‬
‫לא.‬
‫- אתה לא יכול! - מרגרט.‬
‫- אני לא יכולה להמשיך לעוד שנה. - מרגרט!‬
‫לא פייר לבקש ממני. חיפשתי מקום למשרד.‬
‫קבעתי פגישות עם לקוחות בחגים.‬
‫כל החברות שלי שם בארץ הן מנכ"ליות ואמניות.‬
‫- ופה, הנשים הן סתם רעיות. - בסדר.‬
‫ואני נהיית אחת מהן.‬
‫הם יחדשו לנו בנדיבות רבה את חבילת הרילוקיישן.‬
‫אם נרצה, יהיה לנו כסף ל...‬
‫זה קורה אך ורק מפני שאתה במקרה מרוויח יותר ממני.‬
‫לא.‬
‫אני מרגישה שאני צריכה לוותר על הכול,‬
‫על כל מה ששלי, ואני מרגישה שאני חייבת להפוך ל...‬
‫להפוך למה?‬
‫למנהלת החשבונות של המשפחה.‬
‫מנהלת החשבונות שלך.‬
‫מה פתאום.‬
‫כן.‬
‫אתה לא מתגעגע בכלל?‬
‫הביתה?‬
‫אני לא יודע.‬
‫אני אוהב את חיינו כאן.‬
‫האוכל, העוזרות, הנהגים. זה מקל על הכול.‬
‫אלה לא החיים האמיתיים, קלארק.‬
‫מותר לנו להתפנק קצת.‬
‫נכון? זה מגיע לנו.‬
‫זוכרת שהגענו לפה לראשונה?‬
‫ולקחנו את הילדים להמון מקומות. נסענו לטיולים במקאו,‬
‫ארוחת ארבע ב"פנינסולה", השוק הלילי.‬
‫אתה שונא את השוק הלילי.‬
‫כן, אני שונא את השוק הלילי, אבל הילדים שלנו מתים עליו, אז אני מת עליו.‬
‫- לא. קלארק. - רק תחשבי על זה.‬
‫רק תחשבי על זה, בבקשה!‬
‫בבקשה, בבקשה!‬
‫אני אחשוב על זה.‬
‫בסדר.‬
‫גמרת?‬
‫אני בסדר. תגמור אתה.‬
‫- בטוחה? - כן.‬
‫- כן? - כן.‬
‫אתה קרוב?‬
‫כן.‬
‫- מצטער. - זה בסדר.‬
‫זה בסדר.‬
‫לעשות את הדבר הזה?‬
‫לא עכשיו.‬
‫טוב. בטוח?‬
‫- אולי. - טוב.‬
‫טוב. טוב.‬
‫- כן. - טוב.‬
‫כן.‬
‫קדימה, ילדים!‬
‫דייזי, קדימה.‬
‫תפספסי את האוטובוס.‬
‫אימא! אני לא יכול ללבוש את זה. אני נכחד!‬
‫- זה היום? - כן.‬
‫- תיפרד מאימא. - ביי, אימא!‬
‫יש לך... ביי, מתוק.‬
‫אוהבת אותך.‬
‫יש לו ממתק?‬
‫- מה? - היה לו ממתק.‬
‫אסור לה לתת לו סוכר בבוקר.‬
‫שוק לילי הערב?‬
‫כן, ב-18:30. שכחנו מתחפושת המדע לפיליפ.‬
‫חשבתי שזה בשבוע הבא.‬
‫כן, גם אני.‬
‫קרנף מגלילים. או שתהיה ציפור!‬
‫- ביי! - יש לנו תחפושת ציפור‬
‫מהאלווין הקודם.‬
‫נמצא משהו.‬
‫אני מאחר. נתראה אחר כך.‬
‫טוב. אוהבת אותך.‬
‫אוהב אותך.‬
‫היי, מתוק!‬
‫איך היה היום?‬
‫ויני הסתבכה בצרות היום.‬
‫כן? באמת? למה?‬
‫רגע, רגע. אני אעזור לך.‬
‫אז למה ויני הסתבכה?‬
‫היא נישקה את וילם על השפתיים.‬
‫על השפתיים?‬
‫כן, היא תמיד רודפת אחריו.‬
‫אסור לה לעשות דבר כזה.‬
‫זה טיפשי.‬
‫ממש מצטער, לא יכול הערב.‬
‫בפעם אחרת? סליחה! סליחה!‬
‫- איך זו אשמתי? - עשית לי חור בכנף!‬
‫לבשתי אותה בגלל אימא.‬
‫- ילדים! - זו התחפושת שלי! די!‬
‫- גאס ישן! - היא ישנה ושנואה עלייך!‬
‫- אז מה! - דייזי!‬
‫שונא אותך!‬
‫אתה רוצה שאחכה, אדוני?‬
‫לא, אין צורך, סם.‬
‫נראה לי שאני אסע מפה במונית.‬
‫טוב. תודה, אדוני.‬
‫אומהוני'ס‬
‫היי, הגעתם לדיוויד סטאר.‬
‫נא להשאיר הודעה ואחזור אליכם.‬
‫מצטערת, הילרי.‬
‫המחלקה המשפטית ביקשה שנחליף את העגילים כי זה סימן מסחר.‬
‫- איזה סימן מסחר? - כי זה דומה למיקי מאוס.‬
‫הם רק עגילי חישוק.‬
‫החלופות טסות לפה, אם תרצי לסקור אותן.‬
‫צילמנו יותר מחצי מהפרסומת עם העגילים.‬
‫הם לא יתאימו אם נחליף אותם עכשיו.‬
‫היי. היי! אתה עוזב?‬
‫כן, אני חייב ללכת. תפתרי את זה את.‬
‫אסי, תוכלי לכבס את אלה?‬
‫הוא לובש אותם כבר שלושה ימים ברציפות.‬
‫- כן, גברתי. - זו ארוחת הערב?‬
‫- כן, גברתי. - לא אמרתי לך?‬
‫אני יוצאת עם הילדים הערב. לא צריך לבשל.‬
‫טוב. אני אתכונן.‬
‫חשבתי שאולי תרצי לקחת חופש הערב.‬
‫טוב, ילדים. קדימה. מאק מחכה.‬
‫- קדימה. - אסי באה?‬
‫- לא. אסי צריכה קצת זמן לעצמה. - החלב שלו.‬
‫- רציתי שאסי תבוא. - תודה, אסי.‬
‫- ביי! - ביי!‬
‫- הוא מחכה. - ביי, אסי.‬
‫ביי.‬
‫שנאתי מאכלי ים כאלה כשהייתי ילדה.‬
‫כי לא רציתי לאכול שום דבר שיש לו פנים.‬
‫לכל החיות יש פנים.‬
‫לשניצלונים אין פנים.‬
‫שניצלונים זה לא למבוגרים.‬
‫טוב, אני לא מבוגרת.‬
‫אני שמחה כל כך שבאת. כמעט שלא התקשרתי אלייך.‬
‫אני שמחה שהתקשרת. לא היו לי תוכניות, אז...‬
‫איפה את גרה?‬
‫בקאולון.‬
‫- אני רציתי את זה! - לבד?‬
‫- לבדי. - רגע.‬
‫אחרי הקולג', הבנתי אחרי שלושה ימים בערך שאני צריכה לעזוב את ניו יורק.‬
‫אני ואימא לא יכולות לגור ביחד.‬
‫התברר שלא נוכל לתקשר בינינו בלי אבא שלי. הם פרודים.‬
‫את בטח מתגעגעת אליהם מאוד.‬
‫לא.‬
‫- אולי קצת. - בטח.‬
‫ההורים שלי עשו את הקטע הזה שמתים בהפרש של חודשיים זה מזה.‬
‫הייתי אז בגילך.‬
‫כן.‬
‫לא יצא להם להכיר את סבא וסבתא.‬
‫אבל אני לא יודעת.‬
‫הם הולידו את אחותי ואותי הרבה אחרי גיל 40,‬
‫אז תיארנו לעצמנו שימותו לנו מוקדם מהרגיל,‬
‫אבל עדיין הייתי רוצה שיהיו בסביבה.‬
‫לפעמים, כשהטלפון מצלצל, אני חושבת, "אימא שלי מתקשרת".‬
‫טוב לחשוב שהם עדיין בחיים.‬
‫אפילו לשבריר שנייה.‬
‫נחמד לחשוב שהם משגיחים עלייך איכשהו.‬
‫יש קסם מסביב, אם יש לך ראש פתוח.‬
‫- אימא? - כן?‬
‫נראה לי שאפסיק לאכול בשר.‬
‫אני אאמין רק למראה עיניים.‬
‫מה עם המבורגרים?‬
‫אני אוכל לוותר על המבורגרים מתי שבא לי.‬
‫- ונקניקיות? - כן, אני מסוגלת.‬
‫מה לגבי פיצה עם פפרוני?‬
‫בהתנסות! לשלם?‬
‫אולי אני אוכל קצת בשר, אבל רק בימי שישי.‬
‫מושלם.‬
‫לא, לא.‬
‫זה עליי.‬
‫- את בטוחה? - כן, ברור. אני הזמנתי אותך.‬
‫- לא הייתי בטוחה שזה... - את עושה לי טובה.‬
‫באמת.‬
‫קדימה.‬
‫- לאן נלך? - אולי לרחוב החיות?‬
‫אני אראה ארנבים.‬
‫- אני אראה כלבלב. - בסדר, בסדר. נוכל לראות את שניהם.‬
‫רוצה לראות את הגור?‬
‫רוצה להיכנס?‬
‫כן.‬
‫קדימה!‬
‫תראה.‬
‫נוכל לקחת אותה, אימא?‬
‫אני רוצה כלב. אני רוצה גור.‬
‫אתה רוצה גור?‬
‫אבא בחיים לא יסכים.‬
‫בחיים לא.‬
‫אני רוצה לקנות הרבה ארנבים. מיליוני ארנבים. כן.‬
‫אני יכול לקנות ארנב הרגע?‬
‫איזה ארנב אתה רוצה?‬
‫אדום.‬
‫- תקנה ארנב אדום? - כן.‬
‫יש ארנבים באדום?‬
‫כן, יש ארנבים באדום.‬
‫ודג זהב.‬
‫חשבתי שאתה הכי אוהב כחול.‬
‫- ואחד כחול. - גאס, אתה אוהב כתום. זוכר?‬
‫אני רוצה את הדג הכתום.‬
‫אני אקנה אותו, בבקשה.‬
‫נכון שהוא מגניב, מרסי?‬
‫הוא באמת מגניב.‬
‫ביקשה "טובה"‬
‫זו לא עבודה?‬
‫- תביט, אל תקנה. - רוצה את זה.‬
‫לא. אבא אמר "בלי חיות".‬
‫אבא אמר "בלי גורים".‬
‫זה לא משנה. אבא יעזוב את הבית אם נחזור עם חיה.‬
‫אולי נחש?‬
‫בטח. "היי, אבא. קנינו נחש."‬
‫בואו. בואו, כולם. קדימה.‬
‫רוצים גלידה?‬
‫בא לי באבל טי.‬
‫אני רוצה בטעם בננה.‬
‫מי רוצה בננה בכלל?‬
‫היא רכה ומגעילה כזאת.‬
‫- היא אוהבת בננות. עזוב אותה. - גם אני.‬
‫נוכל ללכת לשם?‬
‫מבטיחה שלא אקנה כלום. אני רק רוצה להסתכל.‬
‫- באמת? - רציתי לראות בובות גיבורים.‬
‫טוב.‬
‫אני אקח אותו.‬
‫טוב. תודה.‬
‫כן, כבר נמצא אתכם.‬
‫זה יפה.‬
‫כן.‬
‫לא לקנות חיות!‬
‫תראו את העפיפונים.‬
‫וואו, הם ממש יפים.‬
‫כל מיני צעצועים.‬
‫איזה מהם אתה אוהב?‬
‫אני אוהב את הרכבת.‬
‫אפשר לשם?‬
‫- הרכבת? - כן.‬
‫- היי, פיליפ, חכה. אל תרוץ. - קדימה, מרסי. מהר.‬
‫אל תתפוס בזה.‬
‫- אתה לא יודע למי זה שייך. - שחררי.‬
‫המשאית.‬
‫פיליפ, איפה בובות הגיבורים?‬
‫אולי קצת בהמשך?‬
‫היי. תראה את חתולי המזל. מגניב, לא?‬
‫חתול מגניב.‬
‫שנראה טחנות רוח?‬
‫כן, בבקשה.‬
‫אני רוצה ארנב.‬
‫אני רוצה רובוט.‬
‫אתה רוצה ארנב או רובוט?‬
‫רובוט.‬
‫רובוט? אני לא שומעת. מה אמרת?‬
‫אני רוצה רובוט.‬
‫אני רוצה ארנב.‬
‫רוצה ארנב? לא יודעת אם אימא שלך‬
‫תרשה לך ארנב.‬
‫אולי יש שם רובוט. שנראה?‬
‫כן, בבקשה.‬
‫תראה את אלה.‬
‫הם יפים.‬
‫זה נדלק?‬
‫אני רוצה כדור.‬
‫לא.‬
‫תעזרו לי. מהר, תרימו אותם.‬
‫תפסתי אותם.‬
‫מרסי, יש פה אחד.‬
‫מרסי, מצאתי אחד.‬
‫את מצאת עבודה? את?!‬
‫פה!‬
‫חחח‬
‫בלון. מרסי, בלון.‬
‫בלון, בלון.‬
‫- כן, אני רואה אותו. בלון. - בלון.‬
‫לדרוש תשלום על ההתנסות? כמה?‬
‫היי, איפה אחיך?‬
‫הוא היה פה. ממש פה.‬
‫גאס?‬
‫- גאס? - גאס?‬
‫גאס?‬
‫הנה הם.‬
‫הכול בסדר?‬
‫איפה גאס?‬
‫כל פרט מאותו ערב נותח שוב ושוב.‬
‫איפה היו. לאן התכוונו ללכת.‬
‫מי עוד היה מסביבם.‬
‫זו הבייביסיטר שאיבדה אותו.‬
‫הבייביסיטר שסיפרה לאימא ולמשטרה‬
‫שהיא החזיקה בידו של הילד.‬
‫אבל לא ייתכן שהיא החזיקה בידו.‬
‫כי אם הייתה מחזיקה בידו, הילד היה נשאר פה.‬
‫המשפחה המושלמת.‬
‫שעכשיו נהרסה בגללה.‬
‫החוקר אמר, "במקרים כאלה, זה לרוב אדם מוכר.‬
‫"קרוב משפחה, שכן, מישהו מהעבודה."‬
‫הוא סיפר למשטרה שהיה בדרכו הביתה מהעבודה.‬
‫אף שזה היה שקר.‬
‫מישהו דואג לה?‬
‫לא.‬
‫היי.‬
‫אני דיוויד. שמעתי מה קרה.‬
‫תראי, את רועדת.‬
‫הנה, תתכסי בז'קט שלי.‬
‫ככה.‬
‫את צריכה שאתקשר למישהו?‬
‫איך אמרת שקוראים לך?‬
‫דיוויד.‬
‫אני גר בבניין של מרגרט.‬
‫הייתי בדרך הביתה מ... וראיתי את האורות המהבהבים.‬
‫אולי לא כדאי לך...‬
‫היי, אני אקח אותך.‬
‫אולי אני אקח אותך הביתה? בואי.‬
‫כדאי שתנסו לנוח.‬
‫נסייר עוד באזור ונמשיך בחיפושים בבוקר.‬
‫צריך ללכת.‬
‫זה בסדר.‬
‫בואי.‬
‫זה בסדר, בואי. בואי נלך.‬
‫תרגום כתוביות: מירן קראוס‬
‫בקרת כתוביות גדי לוי‬