Dobrý den, dovolali jste se…
k Ardorovým.
Prosím, po pípnutí zanechte vzkaz.
Ahoj, mami a tati, tady Dani.
Promiňte, že volám tak pozdě.
Jenom se chci ujistit,
že je všechno v pořádku.
Dostala jsem dost strašidelný e-mail od Terri a pak už se mi neozvala.
Kdo by to řekl.
Vypadá to, že jste se pohádali nebo něco takového.
Prostě mám trochu starost.
Tak mi zavolejte, až to půjde. Jsem tady pro vás.
Samozřejmě.
Tak jo, mám vás ráda. Ahoj.
UŽ DÁL NEMŮŽU. VŠUDE JE TMA - MÁMA A TÁTA PŮJDOU SE MNOU. SBOHEM.
SBOHEM.
- Ahoj. - Ahoj, zlato.
Co děláš?
Hulili jsme u Marka a teď si dáme pizzu.
Bezva.
Jo…
Pozdravuje tě. Znovu a znovu.
- Ahoj, Marku. - Ahoj, Marku.
Jenom jsem chtěla vědět, jestli se pořád chceš dneska vidět.
Aha.
Něco jsme si domlouvali?
Nic konkrétního, ale chtěla jsem vědět…
Tak… Dobře.
Jo, můžu se stavit.
- Bezva. - Fajn.
Jak to vypadá se ségrou?
No…
Jo…
Třikrát jsem jí napsala,
a pořád nic, tak mám trochu starost.
- To bude určitě v pohodě. - Asi jo.
Dělá to každou chvíli, Dani. Protože jí to dovolíš.
- Nic jí nedovoluju, je bipolární. - Jo, já vím.
Ale je to tak, zlato. Jsi její soukromé krizové centrum.
Je to moje sestra, a i tobě připadal tenhle email jiný.
Jo, ale…
Je fakt jiný?
Zase chce akorát získat pozornost. Jako při těch ostatních záchvatech paniky.
Jo, máš pravdu.
Máš pravdu. Já vím.
- Čím víc reaguješ, tím víc bude… - Ne, já vím… Máš pravdu.
Jenom jsem to potřebovala připomenout. Díky.
Jsem ráda, že tě mám.
No jo.
Miluju tě.
Já tebe taky.
Takže se dneska uvidíme?
- Jo. - Fajn.
- Ahoj, Marku. - Ahoj, Marku.
Fajn. Miluju tě.
- Bezva. - Ahoj.
Slyším jasně v jeho hlase, že se odhodlává mi něco říct.
Tak si s ním o tom promluv!
Nevystrašila jsem ho? Cpu mu svoji rodinu…
- Jak mu ji cpeš? - Potřebuju jeho útěchu!
I dneska jsem mu volala. Kvůli dalšímu emailu od sestry.
Od toho ho máš.
Co když ho vystraším?
Co napsala?
Nějaký depresivní kecy jako obvykle. Je to hrozný.
Pořád potřebuju jeho oporu.
Co když je toho na něj moc a myslí si, že ho budu zatěžovat?
To je jeho problém, ne?
Ale co když to přeháním já?
Kdepak! Měl by ti být oporou.
Ale co když ho potřebuju tolik, že je to nepříjemné?
Tak není ten pravý. Vadilo by ti, kdyby potřeboval on tebe?
OZVI SE
Ale on se mě o nic neprosí. Ani nikdy nebrečel. Já jsem ta závislá.
Neboli ta otevřená. Ta, co je zranitelná. O tom je intimita.
NEZNÁMÉ ČÍSLO
Vole.
Musíš se konečně rozhodnout.
Co když toho budu litovat a pak se ke mně nevrátí?
- To nebudeš chtít! - Možná jo.
Fajn, tak si nám potom můžeš stěžovat, jak toho lituješ,
a my ti znovu připomeneme, jak jsi ten vztah chtěl už rok ukončit
a najít si holku, která má pro změnu ráda sex a neprudí tě od rána do večera.
Nepřipadá ti, že jsi trochu masochista a vytváříš si umělou krizi,
abys nemusel dělat to, co musíš?
Co podle tebe musím dělat, Joshi?
Třeba věnovat se škole a doktorátu…
- Tak dík za psychoanalýzu. - Nejde o školu, Joshi.
- Musíš se soustředit. - Drobné?
Nechte si je.
- Vidíš? Právě teď bys do ní mohl stříkat. - A nezapomeň na ty Švédky v červnu.
- Jasně. - Nezapomeň na švédské dojičky.
To je zase ona?
To snad ne.
- Panebože. Potřebuje cvokaře. - Má cvokaře.
Tak má volat jemu a ne tobě.
- Normálně tě zneužívá. - Dovolíš?
- Ne. - Proboha.
Dovolíte, kluci?
Bezva.
Ahoj.
- Dani, zlato? - Ne, ne, ne…
ČTYŘI NOVÉ ZPRÁVY OD DANI ARDOR
Ne, ne, ne!
Ne, ne, ne…
Ahoj, zlato.
Jak ti je?
Jsem vzhůru.
Kam jdeš?
Chci na chvíli zaskočit na tu oslavu.
- Ale ty spi dál. - Aha.
- Ne. Chci jít s tebou. - Určitě jsi dost vyspaná?
Stejně jsem nespala.
Léto bude hrozný.
Budu v nějaký díře poslouchat, jak táta píchá s macechou.
Já bych to poslouchal rád.
Joshi, jedeš do Evropy?
Jo, jedeme všichni, kvůli diplomce.
Jedete všichni?
- Všichni jedou ke mně do Hälsinglandu. - Do Švédska.
No teda. Proč? Jenom pro zábavu?
Já tam budu provádět výzkum jejich tradic slunovratu.
Ostatní prostě jedou se mnou.
Pelle nás zve na hipísáckou oslavu u nich na farmě.
Fakt?
Mluvili jsme o tom.
Přemýšleli jsme o tom.
Kdy jedete?
- Půlka června až začátek července? - Jo. Za dva týdny?
Jo.
Pokud vůbec pojedeme.
Já asi nepojedu, ale…
Jo, mluvili jsme o tom.
Jsi v pohodě?
Jsem.
To bylo fakt divný.
Co?
To…
Švédsko.
Nevěděla jsem to.
Jak to myslíš? Řekl jsem ti, že tam chci jet.
Dobře, ale nevěděla jsem, že pojedeš.
Rozhodl jsem se až dneska.
Nic jsem ti netajil.
Už máš letenku.
Tak promiň.
Dobře. Tak…
Představ si, že jsme na večírku a někdo se zeptá:
„Co děláte v létě?” A můj přítel řekne:
„Letíme na tři měsíce do Číny a odlétáme za dva týdny.”
- Je to Švédsko, půldruhého měsíce. - A bylo to z čistého nebe.
- Řekl jsem ti, že chci do Švédska. - Ne, řekl jsi, že by to bylo fajn.
- Pak jsem dostal příležitost a využil ji. - Nevadí mi, že letíš.
- Jenom lituju, žes mi to neřekl. - Právě jsem se omluvil, Dani.
Řekl jsi „tak promiň”, což zní jako „máš smůlu”.
- Asi bych měl jít domů. - Co? Ne…
- Jen se to snažím pochopit. - A já se snažím omluvit.
Nepotřebuju omluvu. Jenom jsem si o tom chtěla promluvit.
- Fakt bych měl jít. - Ne… Prosím… Nechci na tebe útočit.
- Ale vypadá to tak. - Tak se ti omlouvám.
Jenom jsem zmatená, promiň.
Pojď se mnou, prosím.
- Přestaň. - Sedni si se mnou. Promluvíme si o tom.
Jenom mi to přišlo divný.
Ale jsem v pohodě. Jsem ráda, že letíš do Švédska.
Je to úžasný.
Je to kvůli diplomce?
Diplomku nemám vymyšlenou.
Já vím, ale může tě to…
Bude tě to tam inspirovat, ne?
Ne?
Jsou ve Stockholmu nějaké IKEA sex kluby, kam bychom se měli podívat?
Ne, pojedeme rovnou na sever.
Jako úplně rovnou? Copak nemusíme přes Stockholm?
Ne, je to opačný směr. Stockholm je jižně od letiště.
Kluci, to je Dani. Jde sem.
Fajn.
- Máme to sklidit? - Není potřeba.
Pozval jsem Dani do Švédska.
Radši vám to říkám.
Nepojede, ale pozval jsem ji, aby to nebylo divné.
- Pozval jsi ji do… - Jo.
Ale nepojede.
Nechce?
Pozval jsem ji a souhlasila,
ale do Švédska nepojede.
Jasný?
Víte, co prožila, kluci.
Jo, jasně. Akorát jsem myslel…
- Nevadí nám to. - Jenom jsi říkal něco jiného.
Tak bezva.
A aby bylo jasno, to pozvání byl váš nápad
- a víte, že přijde. Jasný? - Jo.
- Ahoj! - Ahoj, zlato!
Ahoj, kluci.
- Ahoj. - Čau.
Jak to jde?
- V pohodě. - Bezva.
Takže Švédsko.
- Jo. - Jedeš taky?
No, asi…
Asi jo, jestli vám to úplně nepřekazí plány.
- Ne… - Kdepak.
Christiane, můžeš se mi podívat na tenhle odstavec?
Jo, jasně.
Hned jsem zpátky.
- Ahoj, Pelle. - Ahoj.
Co to kreslíš?
Jenom stůl.
- Jak se máš? - Fakt dobře.
- Jo? - Přežil jsem zkoušky.
A ty?
Nedokončila jsem ročník, ale nechali mě, ať si dám pauzu.
No jo, jasně. Promiň.
Jak se ti líbilo na antropologii?
Líbilo. Ale asi ne tolik jako tady.
Ty děláš psychiatrii?
- Psychologii, jo. - Aha.
Protože jsem magor.
A taky tak divně koukáš.
- Takže jedeš to Hälsinglandu? - Jo, zřejmě jo.
Dorazíme tam na moje narozeniny.
- Tak všechno nejlepší. - Děkuju!
Christian říkal, že to bude dost zvláštní týden.
Jo, je to takový šílený devítidenní festival mé rodiny.
Spousta průvodů, divných obřadů a krojů.
To zní zábavně.
Asi vám to bude připadat hloupé. Ale je to jako divadlo.
Christian říkal, že jste jako komuna.
Jo, jsme malá komunita.
Tady. Ukážu ti to.
No teda. Už chápu to s těmi průvody.
Ty kroje šijeme zvlášť pro každý zimní a letní slunovrat.
Všichni děláme všechno společně.
To je zajímavý symbol.
Jo, umíme runovou abecedu, takže…
Teda, kdo je tohle?
To je loňská Májová královna.
Krásná.
Víš, jsem moc rád, že jedeš s námi.
Myslím, že je to velice dobře.
Děkuju.
A i když jsem neměl příležitost říct ti to,
je mi…
velice líto toho, co tě potkalo.
- Aha. - To, co se stalo, je nepředstavitelné.
Totiž… Taky jsem ztratil rodiče, takže mám trochu představu…
- Promiň. - Ne!
- Omlouvám se! - Musím si odskočit, promiň.
Za chvíli budeme přistávat na letišti Arlanda…
Proboha, koukni na ty holky.
Proč jsou tak sexy?
Protože sem Vikingové natahali nejlepší holky z okolních zemí.
Christiane, o tom můžeš napsat diplomku.
- Jak dlouho pojedeme? - Asi čtyři hodiny.
Panebože.
A tohle je naše první zastávka.
- Tohle? - Ne tak úplně. Skoro.
- No krása. - Proboha.
To jsou mladí z naší vesnice. Taky se vrátili odněkud z cest.
Pojďte se mnou.
Ahoj!
To jsou kamarádi z Ameriky.
Ty vole!
- Neumíš chodit? - Je tady spousta hmyzu.
- Krása, ne? - Jo.
Tak to jsou Mark, Dani, Christian…
Do prdele! Pelle!
Co?
Jenom vteřinku.
Myslíš, že ho zná? Zněl naštvaně.
Pojďte sem…
To jsou kamarádi z Ameriky. Christian, Dani, Josh a Mark.
Můj bratr Ingemar.
- Jsme kamarádi od narození. - Jo.
Takže Christian, Josh, Mark…
Dani? Bezva. A to jsou mí kamarádi.
- Simon a Connie z Londýna. - Jak se vede?
Simone, to je Pelle
a tyhle všechny už jsem zapomněl.
Jdete právě včas. Před chvilkou jsme si vzali tohle.
Ještě to ani nezabralo.
A sakra!
Chcete si dát hned, nebo se nejdřív ubytujeme?
- Seru na to. Vezmeme si hned. - Bezva.
Radši bych se tady nejdřív trochu zorientovala.
- Jo, jasně. - Bezva.
Jestli nechceš, nemusíš to brát vůbec.
Ale ne, jenom se chci ubytovat.
- Počkám. - Ne, dej si.
Ne, počkám. Chci si to dát společně.
Připraveni?
Já počkám na Dani, tak si dejte beze mě.
Ty vole, musíme se přece sjet společně.
Počkáš teda na nás?
- Víte co? Tak jo. Dám si hned… - Zlato… Žádný spěch.
Fakt jsem připravená.
Určitě?
Jo, Marku, děkuju.
- Uvařili čaj z hub. - Jestli chceš kvůli chuti.
Jo, dám si ho. Děkuju. Ingmare… Ingemare…
- Ingemar. Bezva. - Děkuju.
- Nenech se od Marka nutit. - Ale kdepak…
Nechci to komplikovat.
- Připraveni? - Ano, děkuju.
- Díky, kámo. - Tak, jdeme na to.
- Myslete na něco hezkého. - Jseš si jistá?
Jo, je to bezva.
- Fajn. - Jo? Ty si jseš jistý?
Myslím, že to bude sranda.
- Připravená? - Jo, můžeš.
Kolik je hodin?
Devět večer.
Co tím myslíš?
Co tím myslíš ty?
To je blbost. Obloha je modrá!
To je ve Švédsku normální.
To není normální! Co to znamená?
Klid, Marku. To je půlnoční slunce.
To je divný a nelíbí se mi to!
Věř mi, že je to oukej.
- Já nejsem oukej. - Do prdele, někdo novej.
Cože? Nikoho novýho teď nechci.
Noví lidi jsou fajn, Marku.
Ahoj!
- Lehnu si, jo? - Jasně.
Všichni si lehněte.
Fakt to udělejte, je to bezva.
Joshi, lehni si, prosím tě.
Cítíte to?
Tu energii? Ze země?
Hele!
Ty stromy dýchají.
Příroda ví, jak udržovat harmonii.
Všechno do sebe dokonale zapadá.
Jste jako moje rodina.
Jako moje opravdová rodina.
Dani?
Promiň.
Půjdu se… projít.
Půjdu taky.
Ne, já se…
Ne, ne…
Nemysli na to. Jsi v pohodě. Budeš mít narozeniny.
Jsi v pohodě. Fajn…
Ne. Nech toho. Jsi v pohodě.
Hej, Dani!
Jak ti je?
Smáli se mi.
Co? Ne, to určitě ne.
Smáli se jen tak.
Chceš se seznámit?
Děkuju. Promiň. Děkuju.
Nech toho…
Kurva!
Jsi v pohodě…
Hej.
Jak dlouho jsem spala?
Našli jsme tě asi před šesti hodinami.
Byla vůbec tma?
Na pár hodin se trochu setmělo.
Už je zítřek?
Jo, vzhledem k včerejšku.
Pojď.
- Kam jdeme? - K našemu cíli.
Proboha, Pelle, kam nás to vedeš?
Jo, co je to za díru?
Jsou ve Švédsku klíšťata?
Mají tu s klíšťaty problém.
Cože? Ne… Fakticky?
Opravdu je to problém. Loni nakazila klíšťata mnoho lidí encefalitidou.
Cože? To si děláš prdel?
Babičku a dědečka zabila klíšťata. Museli je pohřbít v uzavřené rakvi.
Joshi, můj strejda má fakt boreliózu.
A věř mi, že to nestálo za ten bezva piknik v parku. Je v prdeli.
Tak jsme tady.
Tichá a majestátní Hårga.
Pelle, ty je všechny znáš?
Je to moje rodina!
Tohle je zastávka u šíleného kultu a za chvíli půjdeme dál?
Ale! Děkuju.
- Děkuju. - Co to je? Jahoda?
- Aha, rebarbora. - Děkuju.
- Ten batoh? - Děkuju. Pardon.
Mládeži?
Moje sestra Dagny. Narozená ve stejný den jako já.
- Ahoj. - Dani, Josh, Mark, Christian.
Děkuju.
Otče Odde!
Pardon. To jsou mí přátelé. Christian, Dani, Josh a Mark.
Dobrý den.
Dobrý den… Vítejte.
Vítejte doma.
- Jsme tak rádi, že jste tady. - Děkuju.
Pelle má skvělý vkus na lidi.
- Líbí se mi, co máte na sobě. - Moje suknice? Není příliš dívčí?
Nosíme ji jako poctu Ymirovi,
a proto, že příroda je…
her… hermafrodit.
Myslím, že sakhiové dělají totéž. V Braj Bhoomi.
Takže, jsme vaši hostitelé.
Cokoliv potřebujete, to zařídíme, ano?
Děkujeme mockrát.
Dnešek patří radovánkám.
Zítra začne obřad a jste vítáni.
- Vítejte! - Děkujeme.
Užijte si to. Ano.
Díky.
Má tak červený obličej.
Jo.
- Máme je sníst? - Jo…
- Můžu fotit? - Nenápadně.
Díky.
Odpusťte mi. Zapomínám na naše zahraniční hosty.
Vítá vás Hårga.
A šťastný slunovrat!
Od poslední velké hostiny uplynulo 90 let
a další bude až za 90 let.
Je skvělé, že jsme se dočkali nejteplejšího a nejjasnějšího léta.
Musíme vzdát tolik díků,
takže nezdržujme
a připijme si.
Nechť započne devítidenní hostina.
Tak vysoký je můj oheň.
Ani vyšší, ani teplejší.
Tak vysoký je můj oheň.
Ani vyšší, ani teplejší.
Duchové!
Zpátky mezi mrtvé!
Měli byste se přidat.
Ne, nahání mi to strach.
Nechceš?
- Jsem tady. - Díky, zlato.
- Na co si ty děti hrají? - „Stáhni šaška z kůže”.
- „Stáhni šaška z kůže”? - Jo.
Rozkošné.
Pelle, může se přidat kdokoliv?
Jsi Američan, tak se neptej.
Všechno nejlepší k narozeninám.
Proboha, Pelle.
Tohle dělám k narozeninám.
- Je to nevhodné? - Ne… Kdepak. Děkuju.
Je to nádhera.
Jen mezi námi.
No jo…
Christian stejně zapomněl, takže tohle je bezva. Díky.
Ne… Já mu to nepřipomněla. Není to jeho chyba.
To nic. Je to nádhera.
Díky, jsem dojatá.
Co vás tady živí?
- Dřevorubectví, tkalcovství, homeopatika… - Vodní elektrárna.
Tady je škola.
Učí se runy.
Fakt?
Dají si je pod polštář a sní o jejich síle.
No jo, to dělám taky.
- A kurva, to je macek. - Sakra.
Co je to za znaky?
Pozdní futhark? Možná. Nebo středověk?
Je to germánský futhark.
Jak dlouho už jste spolu?
Bože…
Něco přes tři a půl roku.
- Čtyři roky. - Ne. Fakt?
Jo. Za dva týdny čtyři roky.
Máš pravdu. Promiň.
Čtyři roky.
Jo.
A jak jste se seznámili vy?
Pracovali jsme na stejné farmě
a vtipné je, že já chodil s Connie, když jsem se skamarádil se Simonem.
Měli jsme rande a já ani nevěděla, že je to rande, takže…
Pravda. Chtěl jsem říct, že jsme s Connie byli kamarádi. Spřátelili jsme se.
Těsně před tím, než začala chodit se Simonem.
A teď jsou zasnoubení.
- Cože? Gratuluju! - To je skvělé, ano. Gratuluju.
Díky. Dokonce jsme požádali Ingemara, aby nás oddal.
- Fakt? - Ne.
Co je to za budovu?
Něco jako posvátný chrám, ale nikdo tam nesmí.
Ukážu vám, kde spíme.
Ukážu vám Rotvältu.
Medvěda si nebudeme všímat?
Je to medvěd.
Co je tohle?
Můžeme se podívat.
Milostný příběh.
No teda!
Ty vole…
To je jako runové Písmo svaté.
Co tomu říkáte?
Jako z jiného světa.
Úžasné.
Tady spíte?
Mladí do 36 let. Pak se přestěhují do příbytku dělníků.
Proč ve 36?
Bereme život jako roční doby. Do 18 let jsme děti, to je jaro.
Pak se vydáme na pouť, od 18. do 36. roku.
To je léto. A pak od 36 do 54 let
pracujeme, což je podzim.
A od 54. do 72. roku učíme ostatní.
Co se stane, když je ti 72?
- Není tu moc soukromí. - Jo, co když si ho chceš vyhonit?
Obzvlášť když je na zdech tolik namalovaných šulínů. A jsou tu i pipiny.
Vidíš, měl jsem pravdu. Přesně jako sakhiové a Afroditův kult.
- Řekla k tomu něco? - Ne, vůbec nic.
Jen jsem ti to chtěl říct, abys…
- To jsou Májové královny? - Jo.
Správně. To osobně uvidíte.
A kdo jsou Májové královny?
Každý slunovrat máme taneční soutěž a vítězka je korunována.
Děti se dívají na Austina Powerse. Nechceš se přidat?
U jižního stavení.
To byla…
Viděl jsi to taky?
Pelle, kdo to byl?
- Inge. - Kristepane, chtěl bych ji vykoupat.
Můžeš jít na chvilku se mnou?
Jo, jasně.
Pelle, řekni jí, ať se vrátí.
- Hodně štěstí, zdraví. - Co?
Hodně štěstí, zdraví.
Hodně štěstí, drahá Dani.
Hodně štěstí, zdraví.
Kurva.
- To stačí. - Co?
Myslela jsi, že jsem zapomněl?
Promiň. To světlo mě zmátlo. Myslel jsem, že je včerejšek.
- Všechno nejlepší. - Nejsem naštvaná.
- Máš právo být. - To jo.
Promiň.
Vyspinkejte se do růžova.
Zítra je velký den.
Co je zítra?
První z velkých obřadů.
Ättestupan.
- Co to je? - To se těžko vysvětluje. Uvidíte zítra.
- To jako fakt? - Nemůžeš mi to říct teď?
Bude to doopravdy, nebo jen jako?
Je to celkem doopravdy.
To mě poser.
Víš, co to je?
Ty vole!
Je to strašidelné?
Tohle mě dost sere.
Pelle, nemám ve vlasech klíšťata?
Někdo by těm holkám měl říct, že chodí jako dementi.
Jak dlouho se normálně stojí?
Dokud nepřijde čas posadit se.
Jsou pro mě?
- Natrhala jsi je pozpátku? - Jo.
To jsou oni?
Jo.
Mám hrozný hlad. Chtějí nám to snad zošklivit?
Její matka se vydala na pouť.
Bude samostatnější.
- Aha. - Děti jsou vychovávány společně.
No teda. Chceš to?
Půjdete za nimi? Jsem utahaný, půjdu si lehnout.
- Dobře. - Jo.
Počkat. Co se bude dít teď?
Co je to za knihu?
Rubi Radr. Naše Písmo svaté.
Můžu si ji přečíst?
Tu bys nepřečetl.
Ne!
Panebože!
- To nic, nebojte se. - Spadla?
- To je součást obřadu. - Co? Ona spadla?
- Spadla, ne? - Nebo skočila?
- To nic. - Spadla, nebo skočila? Skočila, ne?
- To je v pořádku. - Jak „v pořádku”? Vždyť je mrtvá!
- Co to kurva bylo? - Nevidíš tu hlavu?
- To je součást obřadu. - Co tu sakra stojíte? Skočila ze skály.
Jste slepí? Zbláznili jste se?
Panebože.
Chystá se udělat totéž!
Zastavte ho někdo!
Nedělejte to!
Co jenom tak stojíte?
- Pane, neskákejte… - Udělejte něco!
Ne!
- Do prdele, on žije! - Co se děje?
- Promiňte… - Jak „promiňte”?
Jdeme pryč.
Jste magoři!
Seru na vás! Jste magoři!
- Jenom koukáte a nic neuděláte! - Ingemare, tys je nevaroval?
- Promiň, babi. Pokoušel jsem se. - Ne!
- Prosím… - Nechte ji!
- Dovolte mi to vysvětlit! - A co?
- Chudáčku… - Magoři!
To, co jste viděli, je dávná, starodávná tradice.
Tradice? Je to magořina!
Ti dva právě dospěli ke konci svého životního cyklu Hårga.
Musíte pochopit, že jim to přineslo nezměrnou radost.
- Radost? - Ano, a až přijde můj čas,
přinese to radost mně.
- Kurva. - Život je pro nás kruh. Recyklace.
Ta stařena se jmenovala Ylva.
A tamto zatím nenarozené dítě
zdědí její jméno.
Místo stárnutí a smrti v bolesti a strachu
darujeme své životy.
Je to gesto.
- Gesto? - Než se zkazí.
Nemá smysl zoufale se bránit nevyhnutelné smrti.
Pokřiví to ducha.
Omlouvám se, že jsem vás nevaroval lépe.
Jsi v pohodě?
Musím odsud hned pryč.
Jo.
- Odskočím si. - Nemusíš spěchat.
- Ahoj. - Ahoj.
To byla síla, co?
Jsi v pořádku?
- Jo, v pohodě. - Fajn.
Hele…
Chtěl jsem se tě na něco zeptat. Nebo spíš ti něco říct.
Hodně jsem přemýšlel o své diplomce.
A rozhodl jsem se, že její téma bude Hårga.
Chtěl jsem ti to říct jako prvnímu. Aby to nevypadalo, že ti něco tajím.
Teď fakt nevím, jestli si děláš srandu.
Víš, že píšu diplomku o slunovratu.
- Proto jsem tady. - Jo.
Ale ne o téhle komunitě.
Pojedeš ještě do Německa a Anglie.
Přece jsi věděl, že chci psát o tomhle.
- Nevěděl. - Panebože.
- Sám jsi to nevěděl. - Ale ano.
Myslíš, že nevidím, o co se snažíš?
Je to fakt docela trapný.
A ještě to řekneš takhle otevřeně. Fakt koukám.
- Sakra, co tím chceš říct? - Jo. Tohle je moje meta a ty to víš.
Proto se tváříš provinile. Protože víš, že to je neetické, podrazácké a líné.
A taky celkem smutné.
- Jdi do hajzlu! - Já? Kdepak!
Najdi si vlastní téma, které tě bere.
Člověče…
Já jsem do tohohle dost investoval. Není to jenom nějaký občasný koníček.
Budu tady psát diplomku.
Jestli ty taky, můžeme spolupracovat.
A jestli ne, budou z toho dvě nezávislé diplomky na téma Hårga.
Ty vole, zrovna tohle musím zaspat?
Cože?
- Zítra ráno odjíždíme. - Já vím.
Christian možná bude tvrdit, že je to jeho nápad, takže jestli tě požádá…
Počkat… Stařešinové nedovolí, abys o tom psal. Hodně dbají na soukromí.
- Tak změním jména. Problém vyřešen. - Pak ti nikdo neudělá oponenturu.
A mimochodem, Christian už se mě ptal, a řekl jsem mu totéž.
- Říkal jsi, že jsi s ním nemluvil. - Sakra. Ne…
Dobře, zeptám se stařešinů. Platí?
Dani?
Promiň, Pelle. Díky, že jsi mě pozval, ale musím pryč. Odveze mě někdo?
Vím, že jsi to neměla vidět. Vypadá to strašlivě, ale…
Nevím, proč jsem tady, Pelle! Proč jsi nás pozval?
- Nevím proč. Proč jsem tady? Nemůžu… - Dobře… Jenom klid. Pojď…
- Ne. - Posaď se. Dani, prosím. Posaď se.
Dani.
Tohle se přihodí jen jednou za život. Chtěl jsem se o to s vámi podělit.
Se svými přáteli, kteří to jistě ocení.
- Jsem na nás pyšný. - Dobře.
Ale já nejsem antropolog a tohle vůbec nechápu.
Ano, já vím.
Ale na tebe jsem se těšil nejvíc.
Podívej.
Čichni si.
- Co to je? - Uklidní tě to.
Ne. Nechci to.
- Jseš si jistá? - Opravdu chci pryč, Pelle. Nechci to.
Dobře.
Vím, co prožíváš, Dani.
Co prožívám?
- Taky jsem ztratil rodiče. - Cože? Ne, Pelle.
- O to teď vůbec nejde. Nejde o rodinu. - Já vím.
- Když jsem byl malý, rodiče uhořeli. - O to nejde.
Rodiče uhořeli
a ze mě se stal sirotek.
Tak mi věř, že vím, jaké to je.
Opravdu to chápu.
Ale rozdíl je v tom, že já se necítil ztracený.
Protože mám rodinu tady.
Všichni mě tu mají rádi.
Starají se o mě.
Vychovala mě komunita, která se nehašteří kvůli tomu, co komu patří.
To musíš snášet ty.
Ale já byl vždycky milovaný.
Rodinou.
Skutečnou rodinou.
To si zasluhuje každý.
I ty si to zasluhuješ.
- Pelle, může přijít Christian. - O něm právě mluvím.
Je můj dobrý přítel a mám ho rád,
ale cítíš, že jsi milována?
Je pro tebe domovským přístavem?
Ahoj. Jak se vede?
Dnešek byl těžký.
Budeš v pohodě?
Nesebralo tě, co jsme viděli?
Jo, jistě.
Bylo to hrozně šokující.
Ale snažím se to brát realisticky.
Je to přece jejich kultura.
My strkáme důchodce do sanatorií. To je zase šokující pro ně.
Měli bychom se aspoň zkusit přizpůsobit.
Nemáš… Promiň.
- Nemáš nějaké prášky na spaní? - Jo, jasně.
Díky.
Pšt…
Probudíš ji.
Pelle!
Co děláš?
Jen zahradničím.
- Ahoj. - Ahoj.
Tak co?
Řekli, že můžeš. Ale nesmíš použít ani jedno jméno,
ani naznačit skutečné místo.
- Dobře. - A musíš jim to dát písemně.
A podělíš se s Christianem, protože on mi to řekl první.
To… To ještě vyřešíme.
Musím si odskočit.
- Můžu se na něco zeptat? - Jo.
Nevíš, co je tohle?
Christian to měl pod postelí.
To je zamilovaná runa. Přivolává kouzlo lásky.
- Zamilovaná runa? - Jo.
- Pod Christianovou postelí? - Jo.
Co se děje?
Můžeš psát svou diplomku, ale nesmíš použít skutečná jména ani místa.
- To myslíš vážně? - Jo.
Proboha, děkuju ti.
To je skvělá zpráva.
- Podělíš se s Joshem. - Jo, už jsem mu to řekl. Nevadí mi to.
Myslím, že se o tebe zajímá moje sestra Maja.
Jo?
Ta zrzka?
Od loňska už je byxmyndig.
To znamená, že může mít sex.
Může si užívat.
- Tak to se má. - Ne! Co to děláš? Nech toho!
Co to děláš, idiote? Nech toho!
Schovej to svoje péro!
Jenom klid. Co jsem provedl?
To jsou naši předkové! Čuráš na naše předky!
Ten tvůj americký debil čural na Rotvältu!
- Udělal jsem něco špatného? - Nevidíš, co udělal?
Počural jsi strom předků.
- Strom? No a co? - „No a co”?
- Slyšel jsi ho? - Nevěděl jsem to.
Ten strom patří našim mrtvým.
Vždyť je uschlý.
- Ano. Ale pro nás je důležitý. - Musel jsem si odskočit. Nevěděl jsem to.
Ahoj.
Ahoj. Ráda jsem tě poznala. Promiň, jsme na odchodu.
- Cože? - Jo.
- Connie. - Simon sehnal auto.
- Connie. - Je všechno v pořádku?
Connie!
Tady jsi.
Simon ti vzkazuje, že ho Jan odvezl na nádraží.
Za chvíli se auto vrátí pro tebe.
Cože?
Sejdete se… tam.
Ne. Proč by odjel beze mě? To by neudělal.
Ta dodávka je jenom pro dva.
Co to znamená?
To je nesmysl. Řekl by mi to.
Jediný dnešní vlak odjíždí za 90 minut.
Cesta tam a zpátky trvá 35 minut. Nechtěli se zdržovat.
- Mohla jsem mu sedět na klíně. - Asi ano,
ale my neporušujeme dopravní předpisy.
- Takže odjeli? Nechali mě tady? - Ale Connie. V autě nebylo místo.
Brzy se pro tebe vrátí. Ano.
To jsou kecy.
Za chvilku bude oběd.
A jak je přidělována práce?
Podle talentu, který se projeví v dětství.
- Ahoj. - Ahoj. Pardon.
Simon odjel bez Connie.
- Proboha. Fakt? - Jo.
To je ale vůl.
- Je v pohodě? - Není. Teď jí to řekli.
- Řekla proč? - Ne…
To má blbý.
Co se týče vztahů,
měli jste někdy problém s incestem?
Pardon. Jste taková malá komunita.
Pokrevní linie jsou dobře zachovány.
Vztahy musí schválit stařešinové.
Bratranci si někdy berou sestřenice. Ale incest je pro nás tabu.
Takže k nám často zveme návštěvy.
Promiň.
Chtěla bys nám pomoct?
- Jo, jasně. - Pojď.
Neznáš…
Neviděla jsi Simona?
Ano. Odvezli ho na nádraží. Nerozloučili jste se?
Ne. Nerozloučili.
Ale to nevadí.
Ahoj.
Co tady děláte?
Masové koláče.
Děkuju.
Říká, že jsi moc krásná.
Děkuju.
Ona taky.
Je to něco jako notový záznam emocí.
Co tam stojí?
Každý runový znak přísluší jednomu z šestnácti stavů,
které jsou seřazeny od nejsvětějších po nejtemnější.
Například toto je zármutek.
Ale vidíš, že na konci máme prázdné stránky.
Protože Rubi Radr nikdy nebude kompletní.
Věčně se vyvíjí. Máme jich stovky.
A kdo rozhoduje, co tam bude přidáno?
Tento svazek píše Ruben.
Ten postižený?
Od narození.
On kreslí a my, stařešinové, vykládáme.
Víš, Joshi, Ruben není omezen obvyklým vnímáním.
Proto může čerpat přímo ze zdroje.
A co až Ruben zemře?
Počkáte na další dítě, které bude…
- neomezené? - Ne.
Ruben je plodem styku mezi příbuznými.
Všichni naši věštci se tak záměrně narodili.
Můžu si to vyfotit?
Cože?
- Vyfotit. - Ne. Rozhodně ne.
- Dobře. Pardon. - Rozhodně ne.
Kurva jo. To je ona.
Ahoj.
Skvělý. Jde pryč.
Večeře je hotová!
Je čas na večeři.
Děkuju.
Díky.
Nevíte, kde je Connie?
Mark ji, myslím, viděl.
Viděl jsem ji utíkat jako na olympiádě.
- Cože? Kde? - Promiňte, můžu to vysvětlit.
Její přítel zavolal pevnou linkou z nádraží a uklidnil ji.
Connie se nám omluvila a já ji odvezl za ním.
- Fajn. To se mi ulevilo. - Proč Simon odjel bez ní?
Asi si nějak nerozuměli.
Dokážu si představit, že bys to udělal taky.
Co tím sakra chceš říct?
Ale nic.
Někdo pořád nemůže zapomenout na strom předků.
Myslíš, že mě zabije?
Zjistil jsi něco o Rubi Radr?
- Najednou chceš spolupracovat? - Děkuju.
- Vím, že ti ho ukázali. - Zapomeň na to.
Ty vole, co to je?
- Je to… - Co to je?
- Pubický chlup? - Fuj.
- Jenom vlas. - Jo, z rozkroku.
Vole, uklidni se.
Stydíš se za to, že jíš chlupy?
Kristepane. Pořád na mě kouká.
Nechceš jít se mnou?
- Cože? - Půjdeš?
- Něco ti ukážu. - Dobře. Jasně.
- Ano? - Jo, bezva.
Hned jsem zpátky. Až mi to ukáže.
Můžu dostat ještě prášek?
- Jo, jasně. - Díky.
Díky.
Co blbneš, Marku?
Co děláš, kurva? Zavři dveře, nemáme tady co pohledávat.
Myslíš, že Mark je pořád s tou holkou?
Nedivil bych se.
- Ale co Josh? - Nedělám si o něj starost.
Musíme vám oznámit něco politováníhodného.
Dnes ráno z chrámu zmizela 19. kniha Rubi Radr.
Nechceme nikoho obviňovat,
ale prosíme toho, kdo ji vzal, aby ji laskavě vrátil na původní místo.
Můžete ji nechat v chrámu, který nebude hlídaný.
Nikdo nemusí znát pachatele.
Kde je váš přítel Josh?
Já vím. Nemáme tušení.
On a váš druhý přítel, oba zmizeli ve stejný den.
- Víte, jak to vypadá? - Ano. Přísahám, že o nich nic nevíme.
Jsme stejně zmateni jako vy.
Mark večer odešel s tím děvčetem.
- S jakým? - S Ingou.
Ale Mark by to neudělal. Ale Josh…
Šel s námi spát a ráno byl pryč. Jestli tu knihu vzal, tak doufám pochopíte,
že nejsme jeho kamarádi ani spolupachatelé.
Styděli bychom se, kdybychom s tím měli cokoliv společného.
Doufejme, že ji vrátí.
- Taky doufám. - Cítím vinu.
Můžete je s Oddem jít hledat.
- Ano. - To bude tvé pokání.
Ty budeš dnes pomáhat ženám.
Ahoj.
A tebe chce Siv vidět u sebe.
V pohodě?
V pohodě.
V pohodě!
Teď to přijde.
Dobře. Děkuju.
Dívej se jí do očí.
Co to vlastně je?
To je čaj na soutěž.
A teď… sklenku sem.
- A vypijeme to. Dobře? - Dobře.
- Proboha. - A je to tady!
Zde se to kdysi dávno stalo.
Černý pán vylákal naše dívky na louku a svedl je k tanci.
Nemohly přestat
a utancovaly se k smrti.
Na důkaz vzpoury proti Černému pánu budeme tančit do zemdlení.
Poslední, která zůstane, bude korunována za svou výdrž.
Prosím, pojď dál.
Nejdřív musím říct, že netuším, kde je Josh.
- Přísahám na život své matky. - Co si myslíš o Maje?
O Maje?
V jakém smyslu?
Bylo schváleno, abys s ní měl styk.
Astrologicky jsi pro ni dokonalý.
A ona v tebe vkládá naděje.
Myslím, že jsem snědl její chlup.
To je pravděpodobné.
Stát!
Dokola!
Stůj tady. Jsi připravená?
- Na co? - Uvidíš.
Stát!
- Jsi tak dobrá! - Co to znamená…
- Osm! Zbývá nás osm! - Cože?
Christiane, pro tebe.
Díky.
Co to je?
To je… Promiň…
Pramenitá voda
se zvláštní mocí.
- Fajn. - Fajn?
Co dokáže?
Odbourá tvou odolnost
a vystaví tě vlivu.
Dobře.
Díky.
Není zač.
Vlastně…
- Nechci mít špatný trip. - Ale ne. Nebudeš mít. Věř mi.
Stát!
Obráceně!
Stát! Pokračujte!
Stát!
Pokračujte!
Nejsi unavená?
- Neumím švédsky. - Cože?
- Neumím švédsky. - Chceš umět?
Chci?
Už umíš!
Mluvíme spolu!
Rozumím ti!
Rozumíme si!
Nepotřebujeme slova! Stačí nám tanec!
Máme Májovou královnu!
Co?
Vyhrála jsi.
Co se děje?
Jsi naše Májová královna.
- Já? - Ano!
- Proč? - Vyhrála jsi!
Co to znamená?
Mami?
Proboha, Dani! Májová královna!
Sledě?
Proč?
Je to tradice. Pro štěstí.
- Co? - A musíš ho sníst celého.
- Ale ocasem napřed. - Ne…
Musíš to zkusit!
Snažila ses.
Promiňte?
Co se to děje?
Proč jste to udělal?
Na naši Májovou královnu!
Teď patříš do rodiny.
Ano! Patříš do rodiny. Jsme sestry.
Takový tanec jsem ještě neviděla.
Teď musí Májová královna požehnat naší úrodě a dobytku.
Sleď ti předal tolik štěstí,
že požehnání jistě bude dvakrát silnější.
Může jet Christian se mnou?
Ne. Královna musí jet sama.
Opakuj po mně.
Nadechni se.
Abys měl sílu.
Teď půjdeme do domu Siv.
- O co jde? - Je to setkání pouze pro královny.
Požehná ti.
- Co je tohle? - To není pro nás.
To bys neměla.
Dokonči to.
Cítím ho!
Cítím dítě!
Christiane?
Christiane.
Ahoj.
Vida, už jsi s námi.
Poslouchej.
Nemůžeš mluvit. Nemůžeš se hýbat.
Ano?
Dobře.
V tento den našeho božstva vzájemnosti
jsme se shromáždili, abychom vzdali dík našemu drahému slunci.
Jako oběť našim otcům
dnes předložíme devět lidských životů.
Jak Hårga bere, tak Hårga dává.
Proto za každou novou obětovanou krev
dáme jednoho z nás.
To jest čtyřikrát nová krev.
Čtyřikrát z Hårgy.
A jednu vybere Královna.
Celkem devět jich zemře
a znovu se zrodí ve velkým cyklu.
Čtyři nové oběti již máme.
Dvě z našich již jsme věnovali…
a dvě se dobrovolně přihlásily.
Ingemar a Ulf.
Darovali jste oběti zvenku
a tím dali všanc vlastní těla.
Dnes se spojíte v harmonii s všehomírem.
A Pelle, který přivedl novou krev, stejně jako naše nová Májová královna,
budou dnes poctěni za své nezastřené vnuknutí.
A teď, co se týče deváté oběti.
Je tradicí, že si naše krásná Královna vybere
mezi předurčenou novou krví a vyvoleným z Hårgy.
Torbjorn.
Vznešený Torbjorne!
Prosím, předstup.
A…
Christian Hughes.
Toto jsou kandidáti na devátou a poslední oběť.
Trpělivě čekáme na tvou volbu.
Pojď sem.
Dobře, hoši.
Vnitřnosti vyřízneme opatrně, abychom je neprotrhli.
Buď opatrný.
A skonči tady.
Řež takhle, po straně.
Mocný a strašlivý netvore.
S tebou se zbavujeme svých nejtemnějších stavů.
Zapuzujeme tě do nejhlubších koutů,
kde můžeš přemítat o své hříšnosti.
Požij tis.
Nechť necítíš bolest.
Požij tis.
Nechť necítíš strach.
Překlad titulků: František Fuka