NOUĂ STRĂINI
Abia aștept să ajungem!
Centrul ăsta a câștigat două premii mondiale de wellness,
pentru bunăstare psihică și impact social.
Al doilea s-ar putea să fi fost mențiune.
Totuși, adevărul e că femeia ne-a făcut o reducere substanțială.
Ce gândire progresistă!
Să pui sănătatea oamenilor mai presus de profit...
Adică...
Cred că unii dintre oamenii ăștia plătesc mii de dolari.
Noi avem biletul de aur!
Din ce ne apropiem, mă simt tot mai relaxat.
O să fie bine. Nu-i așa, draga mea?
- Așa este. - Da.
Ce faci, Zoe? Zoe!
- Da? - Ce faci?
Mă simt minunat, tată. Abia aștept.
O să fie grozav, dragul meu.
Bună, dragilor, sunt Jess.
Mergem la un „centru de transformare” numit Tranquillum.
Vi l-aș eticheta, dar nu e pe rețelele sociale.
E ceva super-misterios.
O să petrecem zece zile
meditând, făcând yoga și mâncând sănătos,
și asta în compania soțului meu...
Ce naiba, Ben? A fost înadins?
Așa e drumul. Îmi nenorocește mașina.
Acum trebuie să înregistrez iar tot.
- Nu trebuie. - Ba trebuie.
După părerea mea, autoperfecționarea asta e cam exagerată.
Nu te-am întrebat, dar cum adică?
Adică... Dumnezeule!
Dacă ne tot perfecționăm, până la urmă vom fi perfecți, nu?
- Apoi ce facem? - Poate vei fi un măgăruș perfect.
Nu sunt măgar.
Doar că nu înțeleg de ce merg acolo.
Mergem pentru că avem probleme, Benjamin.
În relația noastră.
Ar trebui să-ți pese mai mult decât de mașină.
Ne trebuie ceva dramatic.
Da, e sigur dramatic. O să-mi distrug suspensia.
Relaxare, sosesc! Voi fi Frances 2.0.
Pregătiți-vă!
Da, pregătiți-vă...
Nemernicule! Nici măcar un telefon, carevasăzică?
De ce nu? Ar fi prea politicos?
Aha!
- Alo? - Bună! Gata, ai atins nirvana?
Mai am mult până la pacea absolută.
Bine, dar trebuie să le dai o șansă.
Le dau o șansă! Mă îndrept într-acolo chiar acum.
Deci le dau o șansă.
Și nu te gândi la el, e un nemernic.
Nu mă gândeam. Dar aș vrea să-mi conving prietenii să nu-mi mai amintească de el.
Ai idee cum aș putea să fac?
Te-a sunat agentul?
Nu, dar acum că mi-ai amintit de el și de muncă,
mai ai și alte bombe pe care vrei să mi le dai?
Doar că te iubesc. Noua ta carte e fantastică.
Tu ești fantastică. Și o să ai zece zile fabuloase la Tranquillum.
Da, și eu cred la fel.
O să mă întorc alt om.
Sunt sigură că tuturor le va plăcea mai mult.
- Mie-mi place omul ăsta. - Mulțumesc.
Erin, mă sună agentul. Te sun eu. Te iubesc!
- Să mă suni. Și eu te iubesc! - Bună!
- Frances... - Cum mai merg afacerile cu cărți?
Ce veselă pari!
Sunt în drum spre centrul de care ți-am zis.
Încerc să intru într-o stare de spirit pozitivă.
Îți amintești de ăia care au murit în sauna aia?
Credeau că sunt iluminați și de fapt erau copți de vii.
Nici nu se compară. Locul ăsta pare fantastic.
Mă duc acolo pentru puțină terapie.
Niște masaj și poate un pic de dietă.
Super. Din păcate, eu n-am vești bune pentru tine, Frannie.
Cum adică?
Cred că e scrisă foarte frumos. Chiar cred.
Stai așa, vrei să spui că nu vor cartea?
Nu știu cum să îndulcesc pilula, așa că-ți spun direct.
Vor să-ți rezilieze contractul.
Îmi pare rău, Frannie.
Mai ales după tot ce-ai pătimit cu escrocul ăla.
Mă simt groaznic, să știi.
Nu vreau să discut cu tine treaba asta.
E clar. Sunt terminată.
Pân-aici mi-a fost! Sunt moartă!
Moartă!
Moartă pentru restul lumii!
Dumnezeule...
Salut!
- Ești bine? - Da.
- Ai nevoie de ajutor? - Nu, sunt bine.
Nu pari bine.
Îmi exprimam disperarea în liniște.
Bine. Asta zici tu că e liniște? Pentru că păreai...
Urlai ca ielele-n codru. De-aia am oprit.
- Îmi pare rău. Scuze. - Nu-i bai.
Credeam că sunt în pustietate și singură-cuc.
- E clar că m-am înșelat. - Ești bolnavă?
Poftim?
Părea că aveai un episod... o cădere nervoasă.
Nu te critic, să știi. Am și eu rude cu probleme psihice.
A, da? Sunt bine, mersi.
Nu e normal să urli „sunt moartă pentru restul lumii”
cât te țin bojocii, știai?
Știi ce era? Aveam un bufeu.
Deci sunt bine. Îți mulțumesc mult.
Iei suplimente?
Poftim?
Progesteron?
Am auzit că ajută.
Crezi că e cazul să discutăm asta?
- Ce-i cu tonul ăsta? - Ce ton?
Nu-s obișnuită ca un necunoscut
să-mi prescrie terapie de substituție hormonală la marginea drumului!
Scuză-mă. Văd că ești o cauză pierdută. Ziua bună.
- Bună dimineața! - Salut.
Bun...
Văd că mergeți la Tranquillum.
De ce?
Faceți provizii cu lucrurile interzise.
Și eu merg acolo.
Excelent.
Aveți noroc dacă treceți de poartă cu chestiile astea.
EȘTI UN NARCISIST
O să vi-l ia și pe ăla.
Nu e voie cu telefoane la Tranquillum.
- Ce ați auzit despre locul ăla? - Nu prea multe.
Oaspeții se duc într-un fel și se întorc altfel.
Deci probabil că le face ceva.
Ați întâlnit-o? Pe femeia care îl conduce.
Nu, dar din ce am auzit, mi-ar plăcea s-o cunosc.
Se pare că schimbă complet oamenii.
Eu de-asta mă duc acolo. Ca să fiu transformată.
Mult noroc!
- Bună. - Bună.
Asta e piața. Romanele de dragoste sunt cele mai afectate. O să-și revină.
Tensiunea asta îmi face rău la spate.
Frannie, termină.
Nu-ți consuma energia pe prostiile astea.
Încearcă să uiți și să te simți bine.
Sunt inamicul feminismului pentru că am descris culoarea ochilor eroului meu?
Namaste! Bun venit la Tranquillum.
Mă bucur mult. Dă-mi o secundă. Doar o clipă.
Cică trebuia s-o omor pe Jane. Cine-și omoară personajul principal?
- Cine? - Tu trebuie să fii Frances.
Vino! O călătorie ia sfârșit și o alta începe.
Cum pot să spună că urăsc femeile?
N-am cum să urăsc femeile, sunt femeie și mă iubesc foarte mult.
Nu-i prea târziu să renunțăm la chestia asta.
Ben, te rog, am ajuns.
Cred că e ceva ce putem rezolva singuri.
Am încercat.
Nu suntem bine, asta e clar.
Ori încercăm aici, ori...
ne lăsăm păgubași.
Ce naiba ai, frate?
N-am nimic. Vreau să dai mai în față ca să parchez.
Și claxonezi în halul ăla?
În ce hal? E claxon, nu instrument muzical.
Nu trebuie decât să apeși.
Vezi? N-are decât o notă.
Namaste! Bun venit la Tranquillum.
Doamne, ce ten frumos ai!
- Ben, uită-te la pielea ei! - Sunt Lulu.
- Sunt consultant aici. - Mișto piele.
- Sunteți gata pentru tur? - Da.
- Cred că da. - Grozav!
- Va trebui să te desparți de el. - Aoleu.
- Poftim? - Doare, dar merită.
Dar... Vrei să spui... Pe toată perioada?
Dar e telefonul meu!
Alo!
Putem să-l înlăturăm, să-l evacuăm, să scăpăm de el?
Știi ce este? Eu știu exact...
Treaba e că acum e la modă să-ți omori personajele.
Dar sunt copiii mei.
Scuze că nu-s ucigașă de copii! Nici măcar nu-mi rănesc personajele.
Nu!
După ce te cazăm,
ți-aș sugera o „baie de pădure”, ca să-ți scădem cortizolul.
Sună tare bine!
Avem un parc dendrologic premiat.
Până acum nu mi s-a mai zis că sunt periculoasă.
Cum să fiu periculoasă? Stai... Pardon.
- Nu, eu îmi cer scuze. Nu-i bai. - Scuze.
- Eu sunt Carmel. - Bine.
Nu, te înțeleg. Și eu tocmai am vorbit cu copiii mei.
- Mi-e tare dor de ei! - Da.
- Nu, nu e... - Ea e Bella.
Nu, nu e... Nu e vorba de asta. Vorbesc în interes de serviciu.
Eu am o meserie.
N-am treabă cu copiii. Nu vreau să te fac să te simți prost, vreau doar...
- Am de vorbit. - Nu, eu...
- Apreciez ce faci... - Doamne...
- Nu... Te înțeleg. - Carmel?
O să le fie bine, îți promit. Nu sunt acolo.
Sunt aici.
Și aici.
Ești tare frumoasă!
Toată lumea de aici e așa frumoasă?
Drept să spun, da.
Mamă...
Inclusiv tu, Carmel.
- Mulțumesc. - Pentru puțin.
- Gata? - Trebuie doar să deschid ceva.
- Frances... - Trebuie să deschid.
Frances... Frances.
Imaginează-ți că nu trebuie, pentru că nu trebuie.
În realitate, nu trebuie.
Problema e că s-a întâmplat ceva.
- Și trebuie să plec. - Mereu se întâmplă ceva.
Dar ești aici.
Fii aici, Frances.
Te pricepi!
Semnează aici, te rog.
Bună. Scuze pentru mai devreme.
Sunt Frances Welty. N-am vrut să te supăr.
Mă scuzi, ești Frances Welty, scriitoarea?
Depinde pe cine întrebi.
- Întreabă-mă pe mine! Am citit... - Noi plecăm.
Noi plecăm. Ne vedem curând... sau niciodată.
Vorbăreață femeie!
- Și aici e piscina. - E frumoasă.
- Și... - Fir-ar să fie... Tu?
Băga-mi-aș...
- Tu trebuie să fii Tony. - Da.
Am nevoie să mă piș.
Consultantul tău personal va veni îndată să te ajute.
Grozav.
Să știi că nu sunt o cauză pierdută.
Nu vreau să...
Voi nu vă verificați clienții?
Pare infractor. Nu cred că are ce căuta aici.
Sută la sută înțeleg de ce vor să le dau telefonul.
- Deci nu e nicio problemă. - Dar mă gândesc logic.
Dacă apare o urgență? Vreun criminal? Sau un urs?
Logic, dacă dai peste un urs sau peste un criminal, ce faci?
Micul dejun e la 07:00,
prânzul la 12:00 și cina la 19:30.
Și toți oaspeții mănâncă împreună.
Și câți oaspeți aveți?
Nouă în total. E un refugiu foarte... intim.
Arată minunat.
Deja mă simt mult mai bine.
- Nu-i așa că e fantastic? - Este.
Și aici este spa-ul.
Rar vezi așa organizare într-un centru de relaxare.
Meșteșugul, atenția la detalii... Totul e incredibil.
Bună! Napoleon.
Ginghis Han? Generalul Patton?
A, am înțeles! Napoleon Marconi, așa mă cheamă.
Eu sunt Frances. Credeam că jucăm un joc militar.
- Cred că mi-am pierdut ghidul. - Încântat.
Ai venit pentru programul de zece zile, „Noi 2.0”?
- Exact. - Aici erai!
Am crezut că ai fugit.
Ce e ăsta?
E calibrat special pe metabolismul vostru, deci vă rog să nu-l împărțiți.
De asemenea, e atent calculat, așa că vă rog să-l beți pe tot.
Ce bun e!
Ele sunt fetele mele frumoase.
- Soția, Heather, și fiica, Zoe. - Bună.
- Încântată de cunoștință! - Asemenea.
Ce vă aduce aici? După mine, păreți perfecte.
De ce spui așa ceva?
Am vrut să vă fac un compliment.
Scuze dacă...
O să explorăm izvoarele termale, poate facem o baie în ele,
înotăm puțin în piscină, poate mergem și la spa-ul ritualic.
- Să vă arăt izvoarele? - Te rog.
- Ciao, Frances!- Ciao.
Hai, fetelor, să înceapă relaxarea!
Mi-a făcut plăcere!
Heather e o scorpie.
Bun... Camera ta e pe aici.
Mamă! Aveți aparat de RMN?
Avem tot ce trebuie la Tranquillum.
Cât costă un aparat din ăsta?
Nu știu să-ți spun, din păcate.
Am auzit că centrul e finanțat de Bill Gates.
Sau el a pus o parte din investiția inițială. E adevărat?
Nu știu.
Nu prea știi mare lucru.
- Ce-i ăsta? - Actul de declinare a răspunderii legale.
Vine cineva până aici și nu-l semnează?
Ai fi primul care nu-l semnează.
„Clienților nu le este permis să posteze despre Tranquillum
pe rețelele sociale.”
Atunci cum atrageți noi clienți?
Prin referințe personale.
- Impresionant zâmbet! - Așa cred și eu.
- Ce e aia? - Îți luăm sânge. E procedura standard.
Procedura standard?
V-am dat deja dosarul meu medical, ceea ce mi s-a părut un pic bizar...
Facem prelevări la fiecare câteva zile.
Scrie în documentul pe care tocmai l-ai semnat.
Face parte din planificarea parcursului tău de wellness.
Bine. Fie.
Care braț?
N-o să doară.
Ești curajoasă. Ești puternică.
Te vei reînnoi.
Vei deveni...
cine ai venit aici să devii.
Da.
Adună-te, Carmel!
Băga-mi-aș!
Rahat! Scuze!
Nu, eu îmi cer scuze!
Făceam o „baie de pădure” și am crezut că ești un pârâu.
E vina mea, nu trebuia să fac asta.
Treaba e... Mi-a venit să fac
și consultantul meu de wellness nu era pe nicăieri.
Nu mă pârăști la gardian, da?
- Nu te... Ce gardian? - Știi tu, rusoaica aia.
Ai cunoscut-o?
Nu, încă nu. Tu?
Încă nu, dar abia aștept.
Am auzit multe despre ea.
Scuze, trebuie să...
- Îmi pari tare cunoscut, dar nu... - Nu sunt.
Aha...
Eu sunt Carmel.
Tony. Tu pentru ce ai venit?
Să slăbesc, să câștig stimă de sine, să mă transform fizic și psihic.
Și tu?
Da, și eu la fel.
- Ești însurat? - Dacă sunt însurat?
Sper că nu e un centru din ăla...
Cum adică? Ce vrei să spui?
Sunt burlac convins. Pentru restul vieții, mă rog.
Trebuie să termin aici, da? Mai am puțin.
Încântat de cunoștință, Chanelle.
Da...
Pe aici.
E... E ca-n rai.
Bun venit la Tranquillum!
Călătoria ta a început, Frances.
Ce-i drept, m-am simțit destul de nasol în ultima vreme.
Da, știu.
O să fie grozav aici. Sunt sigură.
Trebuie să fie.
O să te facem bine, Frances.
Mai bine decât te-ai simțit vreodată, în toată viața ta.
Bine.
Doamne...
Cum ai ajuns aici?
Am intrat pe ușă.
Sunt Masha.
Tu ești!
De ce plângi, Frances?
Păi, mă-nțelegi...
Un pic de „cariera mea s-a încheiat”,
un pic de menopauză,
o relație nereușită și un pic de reflux esofagian.
O să te facem bine.
Știi... Era să nu vin.
Și când am ajuns aici, m-am gândit serios să plec.
Aproape toată lumea de aici era să nu vină.
Toți simt că va fi nevoie de curaj.
Și va fi... neplăcut uneori.
Și o să-ți mai spun ceva.
Cei mai mulți oameni care vin aici duc vieți frumoase.
Îndestulate, chiar.
Vin aici ca să sufere.
Eu nu vreau să sufăr.
Tu suferi deja.
Nu...
Bun...
Ce e?
Nimic.
De ce stă Zoe în altă cameră?
Pentru că sunt camere duble, draga mea.
Îi place că are camera ei.
Ți-a spus ea?
Ce tânăr de 20 de ani nu vrea să scape de părinți?
Poate tânăra noastră nu vrea.
Poate în weekendul ăsta, dintre toate weekendurile.
Lasă-l să treacă, iubito.
Hei...
Mă gândeam să merg la izvoare înainte de prima ședință. Vii cu mine?
Du-te tu, iubitule.
Eu mă duc să alerg puțin.
Nu, încă n-am întâlnit-o.
Ședința de prezentare e diseară.
Dar e aiurea rău... deja îmi dau seama.
Te sun mâine din nou.
APEL CĂTRE: RAY
- Alo? - Bună.
Lars?
Deja mi-ai uitat vocea?
- Unde ești? - La un spa super-ciudat.
Iar? Mișto.
- Pentru serviciu. - Bine.
N-o să fiu disponibil zece zile și voiam să te anunț, în caz că...
Nu știu.
Lars, nu mai e treaba mea unde te duci tu.
Bine.
- Păi... - Să ai zece zile plăcute.
Ray!
Au o grămadă de reguli aici. Mă gândeam că nici să tragi cu urechea nu e voie.
Cum de mai ai telefon?
N-am telefon.
A, da. Ai doar un ceas și o cască și...
- Lars Lee. - Zoe Marconi.
Și ce-o aduce pe Zoe Marconi la Tranquillum?
Părinții... Părinții mei.
Dar pe Lars Lee?
Și de ce crezi că e aiurea aici?
Toate centrele astea sunt aiurea, nu? „Centre de relaxare”...
Un alt mijloc de a-i despărți pe bogătași de banii lor.
Și de a le gâdila orgoliul pe parcurs.
Sunt niște porcării.
Și totuși iată-te aici, cheltuindu-ți banii și cu orgoliul gâdilat.
Noi doi am putea fi prieteni.
Și ce părere ar avea... Ray?
Bună, scumpo. Eu sunt. Îți mai las un mesaj.
N-o să fiu disponibil câteva zile.
Sunt la un centru de relaxare.
În fine, n-o să poți da de mine. Nu că ți-ar păsa.
Scuze...
Te iubesc. E... În fine...
Da, te iubesc.
Tony, dă-mi telefonul, te rog.
Îi lăsam un mesaj fiicei mele.
Am înțeles. Dar avem reguli, așa că...
- Dă-mi telefonul, te rog. - Uite ce e...
Nu cred că am ce căuta aici.
Drept să spun, m-am hotărât intempestiv.
Aveam o zi groaznică și am căutat „centru spa” pe Google.
Ca să câștig timp, am scris „cel mai scump”
și a apărut centrul vostru, dar acum, că sunt aici...
Noi nu credem în întâmplări.
Telefonul, te rog.
Mulțumesc, Tony.
Locul ăsta o să ne ajute foarte mult.
Simt deja!
Ce părere ai?
Deocamdată, eu mă simt foarte bine.
Cred că izvoarele astea minerale sunt... „Afrodisiacale?”
Există cuvântul ăsta?
Cred că l-ai inventat tu.
- Ar trebui să existe. - Absolut, ar trebui.
Mai știi după ce...
Când ne-am dus la Two Bunch să sărbătorim și ne-au rugat să plecăm
pentru că ne-o trăgeam în izvoarele termale?
Îmi amintesc. A fost tare.
Foarte tare.
Aoleu...
- Ce faci? - Bună!
Vă deranjez? Sunt ultimul om care ar vrea să întrerupă o întâlnire romantică.
- Hai! - Unde-s mulți, puterea crește.
Mi-am petrecut toată ziua în mașină.
Bun...
Minunat!
Mă scuzați, sunt Napoleon Marconi.
- Bună. - Ben Chandler. Soția mea, Jessica.
Încântat de cunoștință!
Stai așa... Tu ești tipul care a venit în Lamborghini, nu?
- Eu sunt. - Sfinte Sisoe!
Frate, ce mi-ar plăcea să mă plimb și eu cu unul
până plecăm de aici!
- Bine. - Da...
Eu sunt un simplu profesor de liceu.
- Am venit aici cu o reducere. - Știi ceva?
Te plimb cu plăcere. Poate te las să și conduci.
Doamne, Dumnezeule!
- Nu glumești? - Nu.
Uau! Mulțumesc!
Cu plăcere. Profesoratul e o meserie admirabilă.
Dar oferta se limitează la mașină.
- Benjamin, nu cred că... - Poftim?
O cam sorbi din ochi pe nevastă-mea.
Dumnezeule! Nu asta voiam să...
Adică, evident, ești... Dar nu...
Nu, îți dau cuvântul meu. „Să nu râvnești.”
Sunt căsătorit și sunt fericit.
Și îmi respect jurămintele.
Mă bucur.
Poate eu ar trebui să am grijă la tine.
- Nu cred. - Și nevastă-mea e o „bucățică”.
- Da? - Da.
E foarte atrăgătoare.
Așa atrăgătoare, că porecla mea e „Ăla? Pe bune?”
Lumea se uită la ea, se uită la mine și zice: „Ăla? Pe bune?”
Am înțeles! Haios.
Probabil tu nu pățești așa, pentru că sunteți la fel de atrăgători,
tu ai Lamborghini...
- Mersi. - Gata, am tăcut.
Sunt dispus să tac din gură.
Sunt o persoană foarte locvace și, dacă mă lași să vorbesc destul,
mereu reușesc să spun câte ceva nepotrivit.
Bun. Așa că o să...
mă retrag aici.
Și... mă bucur că v-am cunoscut.
- Și noi. - Și noi.
Ce loc extraordinar!
Pe bune?
Doar una! Așa e tradiția, una înainte de fiecare ședință.
Pe bune, totuși, ăsta e centru de wellness.
O țigară n-o să mă omoare.
Și mă ajută să mă descurc mai bine cu oaspeții.
Ceva îmi spune că grupul ăsta...
Ce-i cu grupul ăsta?
Atmosfera pare un pic încărcată, nu?
Prea mulți nebuni în balamuc.
Masha știe ce face.
Cum adică „ne selecționează”?
Așa se zvonește, că-și amestecă oaspeții ca pe un soi de cocteil.
Nu știu ce vrea cu mine.
Probabil ești varză.
Sunt doar un nesimțit normal, „de grădină”.
- Bună din nou! - Bună.
- Te simți mai bine? - Da, mersi.
Mă bucur să aud asta.
Mă bucur că ți-am putut împărtăși asta.
Toate cele bune!
Și ție.
Trezesc ce-i mai rău în oameni. E un dar.
Namaste!
Unde sunt? Știe cineva?
Sau se așteaptă să ne descurcăm singuri?
- Cred că ne lasă singuri înadins. - De ce?
Ca-n Lege și ordine,
lasă întâi suspecții singuri undeva, ca să-i intimideze.
- Deci ai întâlnit-o? - Da.
Și ți-a zis la ce să ne așteptăm?
La suferință.
Aoleu... Eu nu suport deloc durerea.
Ce-a mai zis?
Cam asta a fost ideea principală.
Că am venit cu toții aici ca să suferim.
Și am senzația că asta vrea să ne dea.
Stați s-o vedeți! E ca un unicorn mistic ieșit de după Cortina de Fier.
- Vedeți? - Namaste.
Bun venit la Tranquillum House!
Acum sunteți la poalele unui munte.
Și vârful pare imposibil de departe.
Dar eu o să vă ajut să-l atingeți.
În zece zile, când plecați de aici,
nu veți mai fi aceleași persoane ca acum.
Veți părăsi Casa Tranquillum și vă veți simți mai fericiți...
mai sănătoși...
mai ușori... și mai liberi.
Iar în ultima zi, veți veni la mine și-mi veți spune:
„Da, Masha, ai avut dreptate! Nu mai sunt același om.
„Nu mai sunt aceeași persoană. M-am vindecat.
Sunt liber. Liber de obiceiurile rele, substanțele, toxinele
și gândurile care mă trăgeau în jos.
Mintea și corpul meu sunt curate.
Și m-am schimbat în feluri pe care nu mi le imaginam.”
Ne-ai umblat cumva prin bagaje? Mie par să-mi lipsească niște chestii.
Da. Ți-am luat ciocolata și vinul. Și lui Frances la fel.
Amândouă conțin antioxidanți, așa că...
Și mie mi-ai luat chestii. N-ai dreptul să ni le furi!
Dar ești al meu acum, Tony.
Și vrei să fii al meu.
Vrei să te văd. Să te descojesc. Și să repar ce văd stricat în tine.
Spune-mi... ți se pare întâmplător?
Răspunde-mi! Ți se pare întâmplător?
Nu.
Ce e, scumpo?
Ce mă bucur!
Ești exact cum speram să fii.
Îmi pare rău, dar ne ceri să ne punem în mâinile tale
și nu știm nimic despre tine.
Care e povestea ta?
Povestea mea e că am murit.
Am venit aici din Rusia și am muncit...
Și am muncit, și am muncit...
Am consumat...
Am urcat și am muncit și am construit o companie.
Am muncit, am consumat...
Am călcat peste oameni, i-am distrus...
Și apoi...
Am fost împușcată mortal într-o parcare.
Am fost în moarte clinică.
Și omul acela...
m-a readus la viață.
Mi-a tăiat pieptul, a băgat mâna înăuntru...
Așa cum voi pătrunde și eu în voi.
Metaforic vorbind.
Cu toții ați venit aici ca să muriți.
Și eu vă voi aduce înapoi.
Moartea aduce cu sine renaștere.
O tragedie...
poate fi o binecuvântare.
Eu știu. Eram corporatistă și apoi... bum.
Eram iar copil. Și mergeam pe bicicletă.
Îmi regăsisem bucuria și inocența.
Mă scuzi... Chestia asta nu e în regulă.
Eu hotărăsc ce e în regulă și ce nu.
Știi povestea noastră.
Povestea voastră nu va fi moartea.
- Zoe... - Mă scuzați.
Scumpo!
E bine.
Nu, nu e bine!
Ce naiba ai?
Vino în centru, Heather.
Pășește în centru.
Aș prefera să nu stresezi grupul.
Ai prefera să nu stresez grupul?
Aș prefera să nu stresezi grupul.
Am venit aici să scăpăm de stres, să ne relaxăm.
N-o să vă relaxați și nu o să scăpați.
Știi de ce am venit.
Chiar vrei să te joci așa cu noi?
Lapușka...
Ești la Tranquillum.
O să mă joc cu voi toți.
Subtitrarea: Raluca Dimitriu
Ca să te vindeci, trebuie să găsești rana.
De-aia ne-ai selectat, nu?
„Demonii” noștri se potrivesc între ei.
E un grup deosebit de volatil.
Pe cine crezi că păcălești?
Am devenit o glumă.
De ce nu te mai iubește?
Nu știu.
Uneori pot face lucruri violente, dar nu sunt violentă.
Cel mai mare pericol pentru planetă e suprapopularea și ei toarnă plozi.
Nu pot să cred că ești încă burlac!
Nu trebuia să vin aici.
- Îmi fac griji pentru tine. - Nu e cazul.
Știu că nu e. Dar...
Vreau eu.
Gândiți-vă la minciunile pe care le-am spus. La oamenii pe care i-am rănit.
Și tu ce vrei?
Îmi vreau fiul înapoi!
Asta faci tu, nu?
Convingi oamenii să-ți spună ce probleme au și le folosești contra lor.
Ne imploră. În genunchi.
Imploră să fie salvați.
Să demarăm protocolul.
Înfloresc.
Nu m-am simțit normal.
Nu știu ce e Lars, dar nu e oaspete pe bune.
Mi se pare că tu ești mai rău.
Nu aveți de ce să vă temeți.
Cu toții veți muri aici.
Masha e nebună sau e pe bune?